ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3739/23 Справа № 172/739/22 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І.Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання , -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є студенткою Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка», у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач, який є її батьком, у добровільному порядку їй не надає, хоча має таку можливість , а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на час її навчання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (яка є працездатною) щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання або досягнення 23-річного віку.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 27 вересня 2022 року і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2025 року, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Вирішено питання щодо розподілу судового збору (а.с.119-121).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду змінити та стягувати з нього аліменти у розмірі 1 000 грн до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що через військову агресію рф він змушений був переїхати в м.Запоріжжя, де з родиною отримав статус ВПО. Вказував, що він пенсіонер, має погане здоров`я через те, що працював в шахті. Вказував, що на його утриманні перебуває малолітній син та дружина, яка ніде не працює, бо не може знайти роботу. Зазначав, що не зобов`язаний одноособово повністю утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, оскільки даний обов`язок покладається на обох батьків. (а.с.128-129).

Позивачка своїм правом, передбаченим ст.360 ЦПК України, на подачу відзиву на апеляційну скаргу, не скористалась.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ОСОБА_1 є її батьком.

З довідки, виданої 15 липня 2022 року Державним закладом «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» вбачається, що ОСОБА_2 навчається на 2 курсі за державним замовленням на факультеті іноземних мов денної форми навчання. Факультет іноземних мов здійснює освітню діяльність на базі Полтавського університету економіки і торгівлі в м.Полтава. Термін навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року.

14 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_3 . Відповідач має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонером за віком та отримує щомісячно пенсію у розмірі 15 081,53 грн. Родина відповідача є внутрішньо-переміщеними особами.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач по справі є батьком повнолітньої ОСОБА_2 , яка на даний час навчається у вищому навчальному закладі ДЗ «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка», відповідач є пенсіонером та має дохід у вигляді пенсії, яка в середньому на місяць складає 15 081,53 грн, тому має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці. Разом з цим, суд врахував, що на утриманні відповідача знаходиться малолітній син та дружина, ОСОБА_1 та його родина є внутрішньо-переміщеними особами з м.Гірське Луганської області, проживають в орендованій квартирі в м.Запоріжжя, орендна плата за квартиру складає 3 800 грн в місяць, також відповідач сплачує окремо ще й за комунальні послуги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).

Згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини;стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що повнолітня ОСОБА_2 у зв`язку з продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги, яку відповідач може їй надавати. Розмір визначених судом аліментів відповідає встановленим у справі обставинам та з врахуванням обставин справи не буде становити надмірний тягар для відповідача.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що відповідач утримує дружину та сина не можуть слугувати підставою для позбавлення доньки, яка продовжує навчання на денній формі, належної матеріальної допомоги.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у разі істотної зміни матеріального стану, відповідач не позбавлений права звернутися з відповідним позовом про зменшення розміру аліментів.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко