Справа № 309/874/23
Провадження № 2-о/309/84/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Довжанин М.М.,

за участю секретаря судового засідання Продан Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст, у порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Городенківська міська громада в особі Городенківської міської ради Івано-Франківської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Хустського районного суду Закарпатської області із даною заявою, в якій просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , 1962 року народження, разом з матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 .

Заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина на об`єкти нерухомого майна: земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Торговицької сільської ради.

За життя мати залишила заповіт, за яким заповіла йому усе належне їй майно, як те, що мала на час посвідчення заповіту, так і те, що буде належати їй у майбутньому.

Він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, установлений ЦК України. Приватний нотаріус Коломийського нотаріального округу Стефурак Н.Я. відмовила йому прийняти від нього заяву про прийняття спадщини та видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом його матері, зазначивши, що він не прийняв спадщину у строк, передбачений ст. 1270 ЦК України.

Звертаючись до суду він має на меті довести факт постійного поживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого вчинення передбачених законом дій щодо оформлення спадщини.

Мати проживала сама. Останні роки життя стан її здоров`я був незадовільний, вона часто хворіла, потребувала лікування, постійного догляду та допомоги.

На той час він уже не працював, часто їздив до матері, щоб допомогти їй придбати ліки, запасти для неї продукти, обробити город і господарство, возив її до лікарів і на обстеження. У серпні 2016 року у неї стався ішемічний інсульт і відтак вона потребувала постійного перебування біля неї, оскільки уже не здатна була обслуговувати себе. Після цієї події він вирішив оселитися біля матері на постійно і доглядав за нею невідлучно, оскільки вона стала майже повністю сліпою і неходячою.

Фактично проживаючи з матір`ю за адресою місця її постійного проживання в с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області, він залишався зареєстрованим в будинку АДРЕСА_2 . Своє постійне місце проживання за місцем проживання матері він не зареєстрував, оскільки не надавав цьому значення.

Іншим спадкоємцем, який міг би прийняти спадщину після смерті ОСОБА_2 , є його рідний брат ОСОБА_3 , але він спадщину матері не прийняв і такого бажання не виявив, спору щодо спадкового майна між ними немає.

У зв`язку з цим, заявник вимушений звернутися до суду для встановлення даного факту та реалізації свого права на спадщину.

Ухвалою судді від 09.03.2023 року провадження у справі відкрито та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання заявник не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи провести без його участі, вимоги заяви підтримує, просить задовольнити.

Городенківський міський голова Б. Кобилянський до суду надіслав заяву про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи: Городенківської міської ради Івано-Франківської області за наявними в матеріалах справи документами та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

За вказаних обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності заявника та заінтересованої особи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з ч. 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Заявник ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного його проживання, разом з матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 .

Метою встановлення факту є реалізація заявником права на отримання спадщини після смерті спадкодавця.

Так, у судовому засіданні встановлено, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 82 роки.

Дані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи копіями свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 05 травня 2020 року в якому зазначено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтва про народження заявника від 16 травня 1962 року № НОМЕР_2 року, в якому зазначено, що його матір`ю є ОСОБА_2 .

Згідно заповіту ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідченого секретарем Торговицької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області 01 листопада 2013 року, зареєстрованого в журналі реєстрації нотаріальних дій за № 36, мати заявника заповіла синові ОСОБА_1 , усе належне їй майно, як те, що мала на час посвідчення заповіту, так і те, що буде належати їй у майбутньому.

Також судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 звертався до приватного нотаріуса Коломийського нотаріального округу Стефурак Н.Я. із заявою про прийняття спадщини за його померлою матір`ю ОСОБА_2 , однак, як вбачається з відповіді за 03.09.2021 року, яку надав приватний нотаріус, заявнику було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини та заведенні спадкової справи після смерті матері, оскільки він не був зареєстрований разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, спадщину у строк, передбачений ст.. 1270 ЦК України не прийняв та пропустив строк передбачений ст. 1272 ЦК України.

Разом з тим, як стверджує заявник, хоча він з покійною матір`ю і були зареєстровані за різними адресами, проте, починаючи з 2016 року і на день її смерті фактично проживав за адресою місця її постійного проживання у с. Торговиця Городенківського району Івано-франківської області. , вели спільний побут.

Так, згідно паспортних даних заявника (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 20.06.1996), місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, з дослідженої у судовому засіданні копії довідки старости Торговицького старостинського округу Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 02.09.2021 року № 23-407, слідує, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 на момент смерті була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 і разом з нею проживав не зареєстрований її син ОСОБА_1 , 1962 року народження.

Факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 з матір`ю ОСОБА_2 на час її смерті підтверджується також письмовими поясненнями свідків сусідів ОСОБА_4 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_5 (адреса місця проживання АДРЕСА_3 ), які стверджують, що з 2016 року ОСОБА_1 оселився біля матері на постійно і доглядав за нею невідлучно, оскільки вона не могла ходити та обслуговувати себе самостійно. Вони також допомагали ОСОБА_1 доглядати за матір`ю. ОСОБА_6 була під опікою та утриманням свого сина, який купував їй усе необхідне. На день смерті ОСОБА_2 її син ОСОБА_1 був біля неї організував за власні кошти похорон та через рік поставив на цвинтарі пам`ятник.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або їх відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, особа, яка проживала разом зі спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.02.2018 року у цивільній справі 317/2329/15-ц та від 28.02.2018 року у цивільній справі № 633/344/16-ц.

Інших спадкоємців, які б могли прийняти спадщину після смерті ОСОБА_2 , крім заявника немає.

Отже, встановлення факту, що має юридичне значення, у даному випадку не може вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб у зв`язку з їх відсутністю.

Крім того, з договору дарування, укладеного 20 липня 2014 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ще за життя, подарувала заявнику ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 , в якому була зареєстрована та проживала.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 , якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Зі змісту викладеного вбачається, що право звернення до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини виникло і у заявника, оскільки постійне його проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус і відмовив ОСОБА_1 в оформленні спадщини. Від встановлення цього факту залежить виникнення у заявника ОСОБА_1 спадкових прав та можливості їх подальшої реалізації.

З огляду на вищезазначене, оскільки факт, який просить встановити заявник має юридичне значення та підтверджений належними доказами, суд дійшов висновку, що заяву ОСОБА_1 , слід задовольнити, оскільки судом достовірно встановлено, що він на день смерті проживав разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 без реєстрації у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Обставин, які б спростовували зазначений факт, судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 1-18, 76-81, 95, 228, 229, 235, 258, 259, 293, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , 1962 року народження, разом з матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хустського

районного суду: Довжанин М.М.