РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/19075/21

Провадження №: 2/755/1858/23

"10" липня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді Гончарука В.П.

за участі секретаря - Гриценко О.І.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , третя особа: Київська міська рада, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» про виділ у натурі частки із спільного майна в окреме домоволодіння та визнання права власності на квартиру ,суд,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася з даним позовом до суду та відповідно до позовних вимог просила суд:

Здійснити виділ у натурі 44/100 частки ОСОБА_6 із спільної часткової власності у квартирі АДРЕСА_1 згідно із висновком щодо технічної можливості виділу у натурі в окрему одиницю об`єкта нерухомого майна згідно із висновком щодо технічної можливості виділу в натурі в окрему одиницю об`єкта нерухомого майна;

Визнати квартиру АДРЕСА_2 окремим домоволодінням;

Визнати право власності за ОСОБА_6 на виділене майно, а саме - квартира АДРЕСА_2 , загальною площею - 56,3 м.кв., житлова площа - 27,8 кв.м., в натурі, як окреме єдине ціле (1/1).

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що в 2003 році за договором дарування, який засвідчив нотаріус Щелков М.К., 44/100 квартири АДРЕСА_1 перейшло у власність від гр. ОСОБА_10 до гр. ОСОБА_6 (далі- Позивач). При цьому, ОСОБА_10 придбав зазначене приміщення за договором купівлі-продажу, згоду на який засвідчили всі сусіди та який було посвідчено 22.03.2001р. Київською державною нотаріальною конторою №20 за номером 3-1791.

За технічним паспортом складеним ФОП ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , площа приміщення, яке належить Позивачці становить 56,3 кв.м. та складається з двох кімнат площею 13,5 кв.м. та 14,3 кв.м., кухні 21,4 кв.м., санвузла 7,1 кв.м. Вхід в приміщення Позивачки здійснюється окремо від решти приміщень квартири з під`їзду та відділений окремою стіною, відсутні приміщення, що використовуються спільно з іншими власниками. Лічильники електроенергії та води, яку використовує Позивачка знаходяться в її приміщеннях. В договорах між Позивачкою та ЖЕК, ПАТ «Київводоконалом, ТОВ «Євро-Реконструкія», Київгаз її приміщення позначаються як квартира АДРЕСА_3 , в кожному з договорів зазначено її особовий рахунок. Решта власників позначаються як НОМЕР_2( ОСОБА_8 ) НОМЕР_3( ОСОБА_3 ), НОМЕР_4( ОСОБА_12 ,) НОМЕР_5( ОСОБА_7 )

При цьому, ФОП ОСОБА_11 зроблено письмовий висновок за №2020-038/1 від 05.03.2021р. щодо технічної та конструктивної можливості виділення приміщень Позивачки в окрему самостійну одиницю нерухомого майна. У висновку зазначено, що квартира АДРЕСА_3 має окремий самостійний вихід та є відокремленою від решти приміщень.

Слід зазначити, що ОСОБА_11 є експертом, що має кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури від 06.10.2016 року.

В теперішній час змінилися частина власників сусідніх приміщень. Деякі відсутні з причин розлучення, деякі перебувають на постійному проживанні за кордоном. Всі інші власники приміщень набували свого права через договір дарування.

23 липня 2021р. представником Позивачки - ОСОБА_13 , що діяла на підставі відповідної нотаріальної довіреності від Позивачки було надіслано всім співвласникам (Відповідачам) квартири АДРЕСА_1 заяву від 23.07.2021 (оформлену у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Саваріної О.С.) про необхідність прибути до нотаріуса 30.08.2021 року для укладення та посвідчення договору про виділення в натурі частки з об`єкта нерухомого майна . Зазначені вище листи Відповідачами не були отримані та повернулися у зв`язку із закінчення терміну їх зберігання .

Тобто, отримати згоду решти співвласників на виділ приміщення Позивачки в натурі через зазначені вище причини не є можливим.

Вказане не дозволяє Позивачці реалізувати передбачене законодавством України право розпорядження своєю власністю.

Свої вимоги обгрунтовує посиланням на ст.361, ч.1 ст.354 ЦК України, а також на пункт 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" роз`яснено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

За змістом до ст. 382 ЦК України квартира є об`єктом права власності.

Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Власникам квартир у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Тобто, такий режим означає, що співвласники володіють та користуються цим майном сумісно.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

Так частинами 1,2 статті 183 ЦК України встановлено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

За змістом п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Відповідно дост.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За правилами ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна", затвердженої наказом Міністерства з питань житлово- комунального господарства України від 18 червня 2007 року N 55 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за N 774/14041, об`єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції, а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об`єкти нерухомого майна.

Поділ спільного майна можливий за спільною згодою між усіма співвласниками, а у разі недосягнення спільної згоди між співвласниками про поділ спільного майна, поділ цього майна відбувається за рішенням суду.

Відповідно до п.1.2 Інструкції виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вихід в окреме домоволодіння та розподіл поштових адрес віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування.

Вихід в окреме домоволодіння та поштова адреса присвоюється об`єктам нерухомості до їх місця розташування місцевими органами виконавчої влади за звернення зацікавленої особи.

Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 18.11.2021 р. в рамках даної справи було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

На виконання вимог ухвали про відкриття провадження по справі відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 було надано колективний відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачі стверджують, що позивачем виконано незаконне перепланування квартири. Технічна документація не відповідає правовстановлюючим документам.

ОСОБА_6 надано до суду технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , в якій зазначено 6 житлових кімнат.

В усіх правовстановлюючих документах відповідачів, на спірну квартиру зазначено, що в квартирі є 7 житлових кімнат, виконане перепланування було незаконним, без згоди всіх власників квартири.

У спірній квартирі, відповідно до первинної документації є 50,20 кв.м загального користування. У ході здійсненого перепланування було перекрито загальний коридор та закрито доступ до всіх місць загального користування, що порушує права інших співвласників квартири.

Також відповідачі вважають, що висновок ФОП ОСОБА_11 №2020-038/1 від 05.03.2021р. щодо технічної можливості виділу на окрему одиницю об`єкта нерухомого майна є неправомірний, внаслідок незаконності перепланування та його невідповідності до правовстановлюючих документів на спірну квартиру.

Вказаним висновком ФОП ОСОБА_11 №2020-038/1 від 05.03.2021р. щодо технічної можливості виділу в окрему одиницю об`єкта нерухомого майна порушуються права інших співвласників спірної квартири АДРЕСА_4 .

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позову в повному об`ємі, з обставин викладених в позовній заяві та в письмових поясненнях, вказуючи на те, що його довірительниця не здійснювала будь якого перепланування, а вже в такому стані набула права власності на спірну квартиру, відповідно до договору дарування частини квартири від 24.07.2003 року, та задоволення позову буде відповідати як інтересам позивачки так і інших співвласників спірної квартири, так - як на протязі тривалого часу між співвласниками квартири був встановлений сталий порядок користування квартирою та місцями її загального користування та задоволення позову не вплине на права та інтереси інших співвласників спірної квартири.

Зазначаючи при цьому, що суду необхідно брати до уваги саме технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , що був виготовлений на замовлення позивача ОСОБА_6 5.03.2021 р. ФОП ОСОБА_11 та на момент набуття права власності позивачем ОСОБА_6 станом на 2003 р спірна квартира АДРЕСА_4 мала вже такий вигляд, як вказано в плані долученого до технічного паспорту.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 заперечували щодо задоволення позову, надавши в суді фактично ідентичні пояснення, які викладені у відзиві на позовну заяву, а саме те, що в разі задоволення позовних вимог ОСОБА_6 будуть порушені права відповідачів, вказуючи на те, що було здійснена самовільно перепланування квартири без будь - яких дозволів внаслідок чого збільшилася частка позивача у спільній сумісній власності, через здійснене перепланування зменшилася площа місць загального користування, відповідачі позбавлені можливості користуватися другою кухнею та ванною кімнатою, задоволення позову призведе до то того, що їх правовстановлюючі документи не будуть відповідати дійсності, що призведе до плутанини.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнав частково, але в послідуючому надав до суду заяву ( письмові пояснення) в яких визнав позовні вимоги, вказуючи на те, що переплануванням квартири права відповідачів не порушуються, як співвласників спірної квартири та в зазначеній спірній квартирі протягом тривалого часу встановлений стійкий порядок користування нежитловими приміщеннями та дії позивача не порушують права відповідачів щодо користування спірною квартирою.

Представники третіх осіб в зал судового засідання не з`являлися, сповіщалися належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_6 є власником 44/100 квартири АДРЕСА_1 на підставі договру дарування від 4.07.2003 року.

Спірна квартира АДРЕСА_4 складається з 7 жилих кімнат, 44/100 частини квартири , що даруються складається з 3-х жилих кімнат загальною площею 57.42 м.кв., жилою площею 36.07 м. кв.

Інша частина 56/100 спірної квартири АДРЕСА_4 в різних частках належить відповідачам по справі.

Відповідно до наданого суду на виконання ухвали суду, КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентарізації», плану за поверхами станом на 3.04. 2001 р. в квартирі АДРЕСА_4 було 7 житлових кімнат та загальна площа квартири складала 130,5 м.кв., житлова площа складала 81.2 м.кв.

Аналогічна технічна документацію стосовно спірної квартири АДРЕСА_4 була надана відповідачами була разом з відзивом на позовну заяву.

Та відповідно до експлікації приміщень квартири АДРЕСА_1 інвентаризація спірного приміщення була здійснена 17.07.2003 р., тобто після укладання договору дарування на частку в 44/100 частини в спірній квартир на користь позивача.

Відповідно до наданого позивачем технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 слідує, що квартира АДРЕСА_2 , яку позивач має намір виділити в окреме домоволодіння складається з двох жилих кімнат загальною площею 27.8 м.кв., кухні 21.4 м.кв. та санвузла 7.1. м. кв., загальна площа вказаного домоволодіння складає 56.3 м.кв., також зроблено окремий вхід в дане домоволодіння зі сходової клітини.

Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в окрему одиницю об`єкта нерухомого майна від 5.03.2021 р, за №2020-038/1/в складного ФОП ОСОБА_11 вбачається, що за технічними показниками є технічна та конструктивна можливість виділу об`єкта нерухомого майна в окрему самостійну одиницю, який є відокремлений.

Як убачається з технічної документації стосовно спірної квартири АДРЕСА_4 ( технічний паспорт план квартири, експлікація квартири) наданих позивачем та відповідачами, а також витребуваної з КП КМР БТІ м.Києва в наданих документах є розбіжності та позивачем та її представником не надано до суду дозвільних документів на здійснення перепланування даної квартири, в тому числі й станом на 2003 р.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно дозакону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість.

Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними . У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності (с. 364 Цивільного кодексу України), у разі поділу (ст. 367 Цивільного кодексу України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму, порядок виділу у натурі частки із спільного майна і порядок встановлення користування спільним майном.

За таких обставин суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору наявні правовідносини про поділ в натурі між співвласниками нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, що урегульовано нормою ст. 367 Цивільного кодексу України.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 367, 379, 380, 382 Цивільного кодексу України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд України у Постанові від 03 квітня 2013 року Справа № 6-12цс13.

Виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири (п. 6).

Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Звертаючись до суду з позовом про виділ у натурі частки із майна позивач повинен довести (обґрунтувати) технічну можливість виділити частку, що зазвичай підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи, який за своєю змістовною сутністю може замінювати висновок компетентних органів, на які покладено функції у сфері контролю за порядком і безпекою здійснення будівництва.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Відповідно до положень статті 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується (в редакції Закону № 191-VIII від 12.02.2015).

Отже, отримання погоджувальних документів на переобладнання та перепланування жилого будинку необхідне лише у випадку втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування у іншому випадку дозвільна документація не є необхідною.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17 травня 2005 року N 76 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за N 927/11207, до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Переобладнанням визначається улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Але згідно наданого позивачем плану квартири АДРЕСА_1 вбачається що внаслідок перепланування спірної квартири відбулося втручання в несучі конструкції, а саме влаштування дверного прорізу для входу до помешкання позивача в стіні біля сходів.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів.

Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень представника позивача та відповідачів суд прийшов висновку позову не підлягає задоволенню.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 152 ЖК України, ст.ст. 317, 321, 328, 355, 364 Цивільного кодексу України, ст.ст. 7-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , третя особа: Київська міська рада, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» про виділ у натурі частки із спільного майна в окреме домоволодіння та визнання права власності на квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13.07.2023 р.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_6 ІПН НОМЕР_1 адреса листування: АДРЕСА_5 .

Відповідачі: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , адреса проживання: АДРЕСА_6 ;

Треті особи: Київська міська рада, адреса: м.Київ, вул.Хрещатик, буд.36, ;

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва», м.Київ, вул. Челябінська, буд.9-г,

Суддя: