ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3997/23 Справа № 185/5659/22 Суддя у 1-й інстанції - . Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля (далі ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля) про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він має більше 15 років загального страхового стажу, з них 15 років у шкідливих підземних умовах праці на виробничо-структурних підрозділах підприємства ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля.

03 лютого 2021 року його було звільнено з займаної посади на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.

23 квітня 2013 року о 16 годині 50 хвилин на підприємстві під час роботи у ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля із ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав сильні тілесні ушкодження.

29 квітня 2013 року директором філії ПУМДР ГШО ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля затверджений акт № 6 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що стався 23 квітня 2013 року о 16 годині 50 хвилин та акт проведення розслідування (спеціального розслідування нещасного випадку (аварії), що стався 23 квітня 2013 року о 16 годині 50 хвилин.

Як вбачається з копії акту форми Н-1 від 23 квітня 2013 року нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, та стався із позивачем під час виконання посадових обов`язків. Основною причиною нещасного випадку є: невиконання вимог інструкції з охорони праці для електрослюсаря підземного. Тобто, було чітко встановлено, що всьому виною стало те, що електрослюсар не виконав свої посадові обов`язки та не доповів про несправність механізмів, що і призвело до нещасного випадку, що стався із позивачем, як з прохідником під час виконання посадових обов`язків.

Згідно висновку МСЕК позивачу було встановлено 15 % втрати працездатності, потім висновком МСЕК від 29 січня 2021 року його первинно визнано інвалідом третьої групи та встановлено 60 % втрати працездатності, відповідно до довідок МСЕК серія 12 ААВ № 122098 та серія 12 ААА № 076596.

Спричинення моральної шкоди позивач обґрунтовував тим, що внаслідок отриманих ушкоджень здоров`я, що супроводжується значною втратою працездатності у відносно ще молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На час звернення до суду самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію.

За таких обставин, позивач вважав, що відповідач повинен відшкодувати нанесену йому моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, оскільки саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він став особою з інвалідністю, роботодавець звільнив його за станом здоров`я, його постійно турбує фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги.

Ураховуючи викладене, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача на його користь 234 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявило вимогу про скасування рішення та зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 60 000,00 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значне значення для справи та зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідач посилається на відсутність встановлених судом фактів порушення відповідачем законодавства про охорону праці та недоведеність причинного зв`язку між виникненням хронічних захворювань та діями відповідача. Вказує, що сама по собі важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача, не є достатньою та самостійною підставою для покладення відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди.

Позивач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції з`ясовано, що відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , позивач з 11 листопада 2004 року по 30 лютого 2021 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах в ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля.

03 лютого 2021 року позивача звільнено з роботи на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи.

29 квітня 2013 року директором філії ПУМДР ГШО ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля Сасс В.В. затверджений акт № 6 (форма Н-1) про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, а також акт (форма Н-5) проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався з позивачем 23 квітня 2013 року о 16:50 год.

За змістом зазначених документів, комісією з розслідування були встановлені обставини нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 23 квітня 2013 року, а саме: 23 квітня 2013 року в другу зміну заступником начальника гірничомонтажної дільниці № 4 Філії ПУМДР ГШО ОСОБА_2 був виданий наряд ланці ГРОЗ з 5 чоловік на демонтаж секції № 129 в 522 лаві (ВСП Шахтоуправління Павлоградське шахта Тернівська). Керував роботами в зміні гірничий майстер ОСОБА_3 .

У ході виконання робіт з демонтажу секції, стався порив рукава високого тиску (діаметром 20 мм) на СНТ-32 (з напірного блоку редуктора на розвантажувальний клапан бака СНТ-32), який знаходився на 522 бортовому штреку ПК18. Гірничий майстер ОСОБА_3 на робочому місці видав наряд ланковому ГРОЗ ОСОБА_1 на заміну рукава високого тиску діам. 20 мм. на СНТ-32.

У 16 годині 50 хвилин ГРОЗ ОСОБА_1 , пересуваючись по 522 бортовому штреку від демонтажної камери (ПК20) до СНТ-32, на ПК18 (грунт виробки з ПК18 по ПК19 був зволожений) послизнувся на рейці і впав на кут майданчика бака СНТ-32.

Причиною нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, що стався з ОСОБА_1 , зазначено: невиконання вимог інструкції з охорони праці, невиконання посадових обов`язків, особи, які допустили порушення: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Відповідно до первинної довідки обласної МСЕК серії АБ № 008706 від 02 грудня 2013 року позивач оглядався комісією та йому встановлено 15 % втрати працездатності з 26 листопада 2013 року, у зв`язку з актом № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що стався 23 квітня 2013 року, дата переогляду 01 грудня 2014 року.

Відповідно до повторної довідки обласної МСЕК серії 12ААА № 000272 від 17 грудня 2014 року позивач оглядався комісією та йому встановлено 15 % втрати працездатності, дата переогляду 01 грудня 2016 року.

Відповідно до первинної довідки обласної МСЕК серії 12ААВ № 122098 від 29 січня 2021 року позивач оглядався комісією та йому встановлено третю групу інвалідності з 29 січня 2021 року по 01 лютого 2022 року, причина інвалідності трудове каліцтво, дата переогляду 10 січня 2022 року.

Відповідно до повторної довідки обласної МСЕК серії 12ААА № 076596 від 29 січня 2021 року позивач оглядався комісією та йому встановлено 60 % втрати працездатності з 29 січня 2021 року та третю групу інвалідності, дата переогляду 01 лютого 2022 року.

Відповідно до повторної довідки обласної МСЕК серії 12ААВ № 149224 від 10 грудня 2021 року позивач оглядався комісією та йому встановлено третю групу інвалідності з 01 лютого 2022 року по 01 лютого 2024 року, причина інвалідності трудове каліцтво, дата переогляду 10 січня 2024 року.

Відповідно до повторної довідки обласної МСЕК серії 12ААА № 065402 від 10 грудня 2021 року позивач оглядався комісією та йому встановлено 60 % втрати працездатності з 01 лютого 2022 року та третю групу інвалідності, дата переогляду 01 лютого 2024 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності, неможливість відновлення здоров`я позивача, необхідність постійного лікування та реабілітації, наявність вимушених змін у житті в зв`язку з наявністю професійних захворювань, моральну шкоду слід визначити в сумі 100 000,00 грн., що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини дургої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснення, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Так, суд першої інстанції встановив, що внаслідок нещасного випадку на виробництві позивач відчуває моральні страждання, у зв`язку з чим вимушений постійно лікуватися та переносити фізичні та моральні страждання.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, стягнувши компенсацію в сумі 100 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Правова позиція з приводу застосування принципів розумності, виваженості та справедливості при визначені розміру моральної шкоди викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 197/42/20.

У зв`язку з вищевикладеним, суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Доводи відповідача про те, що ушкодження здоров`я відповідача відбулось саме внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, з врахуванням того, що підприємство щорічно виділяє фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників безпідставні.

Доводи апеляційної скарги відповідача в частині того, що ними забезпечено позивача спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту та створили безпечні і нешкідливі умови праці у рамках існуючої технології видобутку вугілля, не можуть слугувати підставою для скасування рішення.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я в майбутньому, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, ступінь вини відповідача в спричиненні шкоди, та характер немайнових витрат, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідач у розмірі 100 000,00 грн.

Приведені апелянтом в апеляційній скарзі інші доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 25 квітня 2023 року.

Судді: