Справа № 367/4126/20
Провадження №2/367/1029/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

19 квітня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

при секретарі судових засідань Валюх В.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутих коштів, стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами,-

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області звернулась представник позивача ОСОБА_3 адвокат Накутна Софія Олександрівна з позовом до ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутих коштів, стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.06.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ БІЛДІНГ» та ОСОБА_4 було укладено договір про участь у спільній діяльності у будівництві багатоповерхових житлових будинків АДРЕСА_1 .

У зв`язку із зазначеним, ОСОБА_4 здійснював продаж квартир у даному будинку, як один із основних учасників договору про спільну діяльність.

За попередньою усною домовленістю, між ОСОБА_3 (далі Позивач) та ОСОБА_4 (далі Відповідач), з метою подальшого придбання квартири в зазначеному вище будинку, Позивач, 28.12.2019 року, перерахувала на картковий рахунок Відповідача грошові кошти у розмірі 620 000 (шістсот двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Таким чином, за умовами усної домовленості, Позивач перераховує грошові кошти на рахунок Відповідача, а Відповідач, після введення будинку в експлуатацію та оформлення за собою права власності на квартири в цьому будинку, підписує відповідний договір купівлі - продажу квартири з Позивачем.

Багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 було введено в експлуатацію ще 03.09.2019 року.

Звертає увагу суду на те, що Відповідач ухиляється від підписання договору та передачі нерухомості, не відповідає на телефонні дзвінки Позивача та не бажає повертати грошові кошти. Тому Позивач змушена звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Позивач також вказує на те, що отримавши грошові кошти Позивача без достатньої правової підстави, Відповідач, використовував грошові кошти Позивача для будівництва будинку, продажу в ньому квартир, а, отже, використовував їх для свого збагачення.Тому вважає, що Відповідач зобов`язаний повернути Позивачу грошові кошти, як такі, що набуті без достатньої правової підстави

Зазначає про те, що загальна сума боргу: 620000,00 грн. Період нарахування процентів: 28.12.2019 року 03.07.2020 року, що становить 31577,53 грн.

Просить суд стягнути з на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 651 577 (шістсот п`ятдесят одна тисяча п`ятсот сімдесят сім) гривень 63 копійки, з яких 620 000 (шістсот двадцять тисяч) гривень 00 копійок основного боргу; 31 577 (тридцять одна тисяча п`ятсот сімдесят сім) гривень 53 копійки проценти за користування чужими грошовими коштами та усі судові витрати, в тому числі, заявлені витрати на професійну правничу допомогу.

Представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Дібровою А.І. подано відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позову, в обґрунтування своїх вимог зазначає, що позивач в позовній заяві умисно повідомляє суду недостовірні відомості про усну домовленість з відповідачем про укладення договору купівлі-продажу квартири, оскільки вважає, що позивачка не наводить жодного доказу на підтвердження вигаданої нею історії. Вказує, що позивачка є професійним адвокатом і багато років представляла інтереси відповідача та в листопаді 2019 р. позивачка підробивши документи від імені ТОВ «Стандарт-Білдінг» отримала у власність три квартири в житловому будинку АДРЕСА_2 та за фактом шахрайського заволодіння вказаними квартирами здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженню. Зазначає, що одна з квартир позивачкою була продана та кошти в сумі 620000,00 грн., які вона отримала на її банківський рахунок від продажі зазначеної квартири, позивачка перерахувала відповідачу. Також зазначає, що відповідачу невідомо скільки та яких саме договорів ОСОБА_3 уклала та скільки коштів отримала від його імені та яким чином розпорядилася вказаними коштами. В грудні 2019 року відповідач попросив позивачку надати йому звіт та розрахуватися з ним, після чого позивачка перерахувала йому на карту грошові кошти в сумі 620000,00 грн., вимоги про стягнення яких є предметом її позову у даній справі.

Представником позивача адвокатом Накутною С.О. подано відповідь на відзив, в якій вона просить залишити без розгляду відзив на позовну заяву ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих коштів та стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами у зв`язку із пропущенням строків на його подання, та здійснювати розгляд справи за наявними у справі матеріалами. В обґрунтування вимог зазначила, що позиція викладена у відзиві відповідача є лише його голослівними твердженнями, яка не підтверджується жодними належними та допустимими доказами та відповідач на підтвердження своїх слів не надає жодного доказу направлення позивачці якої-небудь вимоги про надання звіту.

Представником відповідача адвокатом Іордановим К.І. було подано доповнення до відзиву на позовну заяву, в якій зазначив, що в ТОВ «Стандарт Білдінг», яка є стороною договору від 07.06.2017 про спірну діяльність у будівництві багатоповерхового житлового будинку було проведене службове розслідування, в ході якого встановлено, що ОСОБА_3 діючи від імені ОСОБА_4 уклала 104 попередніх договорів, відповідно до яких отримала грошові кошти в сумі 62226110,00 грн., звіт про виконання доручення позивачкою не надано, а тому вважає, твердження позивачки щодо усної домовленості про придбання квартири та перерахування нею на цій підставі грошових коштів в розмірі 620000,00 грн. не відповідають дійсності. Зазначає, що грошові кошти за позовними вимогами не є попередньою оплатою за купівлю квартири, як стверджує позивачка, а можуть бути лише частковим погашенням заборгованості останньої перед відповідачем.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, на підставах викладених у відзиві.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, вислухавши думку сторін по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 07.06.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ БІЛДІНГ» та ОСОБА_4 було укладено договір про участь у спільній діяльності у будівництві багатоповерхових житлових будинків АДРЕСА_1 ОСОБА_4 здійснював продаж квартир у даному будинку, як один із основних учасників договору про спільну діяльність.

Багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 було введено в експлуатацію 03.09.2019 року, що стверджується сертифікатом серія ІУ № 01 від 03.09.2019.

ОСОБА_3 28.12.2019 року перерахувала на картковий рахунок ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 6200000,00 гривні, що стверджується копією дубліката квитанції № Р24А148010498С68552 від 28.12.2019.

Відповідач грошові кошти позивачу не повернув.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ст.1212 ЦК, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, чч.1, 2 ст.509 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених у ст.11 цього кодексу.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У ч.1 ст.202 ЦК встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондиційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України.

Вказане підтверджується позицією Верховного Суду, викладеній у Постанові від 25.03.2020 року (справа №537/4259/15-ц).

Таким чином, оскільки між сторонами не було укладено жодного договору, відповідач зобов`язаний повернути позивачу грошові кошти, як такі, що набуті без достатньої правової підстави.

Суд не приймає до уваги, посилання відповідача на те, що грошові кошти сплачені позивачкою не є попередньою оплатою за купівлю квартири, а є частковим погашенням заборгованості перед відповідачем, оскільки такі обставини не знайшли свого підтвердження. Решта заперечень відповідача спростовується зазначеними вище нормами чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Враховуючи вищезазначені положення закону та відсутність договору, в якому було б встановлено відповідний розмір процентів, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, за аналогією закону.

Так, згідно наведеного позивачем в позовній заяві розрахунку відсотків, нарахованих за період з 28.12.2019 року по 03.07.2020 року складають 31577,53 грн.

За таких обставин, оскільки відповідачем набуті без достатньої правової підстави грошові кошти позивачу не повернуті, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 651577, 53 грн., з яких - 620000,00 грн. основного боргу; 31577,53 грн. проценти за користування чужими грошовими коштами.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Крім того, відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6515,78 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 202, 509, 536, 651, 653, 1212, 1214 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 289, 352-355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутих коштів, стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 651 577 грн. 53 коп., з яких - 620 000,00 грн. основного боргу; 31 577 грн. 53 коп. проценти за користування чужими грошовими коштами.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 6515,78 грн.

Повний текст судового рішення складено 20.04.2023.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланнямhttp://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Л.В. Мерзлий