Справа № 932/265/23
Провадження № 2-з/932/23/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Овчиннікової О.С.,

при секретарі Дубровій К.Б.,

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищезазначена цивільна справа. Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором № від 06.07.2021 року станом на 05.01.2023 року у розмірі 376 544,99 грн. та судовий збір.

Ухвалою суду від 21.03.2023 року після надходження відомостей про місце реєстрації відповідача позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній справі у порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача за довіреністю Паладич А.О. 24.04.2023 року звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_1 , знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заява обґрунтована тим, що предметом спору є стягнення заборгованості. Є підстави вважати, що відповідач своїми діями може ухилятися від виконання зобов`язання. Також в заяві про забезпечення позову зазначено, що ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконує, про що свідчить наявна заборгованість, від будь-якого вирішення у досудовому порядку відмовляється, а від виконання зобов`язання будь-яким чином ухиляється.

Вивчивши заяву та матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст.149ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 152 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 826/14951/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 140/2474/20.

Суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заявник посилався на можливість невиконання боржником своїх зобов`язань та ризик потенційних труднощів у подальшому виконання рішення суду.

Проте, позивачем не зазначено, в чому полягає неможливість захисту порушених прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів, не мотивовано наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Заява про забезпечення позову ґрунтується виключно на викладенні позивачем ймовірності недобросовісної поведінки відповідача, яка ніяким чином не аргументована.

Також, позивачем не конкретизовано, на яке саме майно та грошові кошти відповідача необхідно накласти арешт, та не надано доказів, того, що у власності ОСОБА_1 наявне майно, на яке можливо накласти арешт або інформацію про наявність грошових коштів.

Враховуючи предмет даного позову, наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві про забезпечення позову, неспівмірність заходів забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд вважає відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.7,13,149-153,258-261,268,352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.С.Овчиннікова