Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/3549/22
номер провадження 2/695/474/23

19 квітня 2023 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
секретаря Оніщенко Н.В.,
представника відповідача Пухової З.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який мотивує тим, що вона з 16.02.2013р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15.11.2021р. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу мешкає з позивачем. Рішенням суду від 15.11.2021р. з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі 2000,00 грн. щомісячно, до повноліття дитини. На даний час її матеріальний стан змінився, оскільки зросли витрати на утримання дитини у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг. Дитина постійно потребує гарного харчування, навчання та одягу у зв`язку з її розвитком та зростанням. Водночас, як відомо позивачу, доходи відповідача значно підвищились та мають стабільний характер, оскільки відповідач перебуває на службі у Збройних силах України, та отримує офіційну заробітну плату.
За цих підстав позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі вказаного рішення суду від 15.11.2021р. та стягувати з ОСОБА_2 на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, на стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою суду від 20.12.2022р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін.
04.04.2023р. від ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позову заяву, в якому він зазначив, що сторона відповідача не погоджується з твердженнями позивачки, що у відповідача значно підвищились доходи та він має стабільний дохід. Відповідач дійсно проходив службу у Збройних силах України, однак наразі проходить лікування після тяжкого вогнепального поранення у зв`язку із чим несе значні витрати на лікування, крім того свої обов`язки щодо несення служби не виконує, що впливає на рівень його матеріального забезпечення. Також вказує, що позивач належним чином не довела зміну свого матеріального стану, розміру доходів, складу сім`ї, тощо, тобто належним чином не аргументувала та не підтвердила належними доказами зміни обставин, які мали місце за період часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду з даним позовом.
У судове засідання позивач не з`явилася, однак у своїй позовній заяві просила розгляд справи здійснювати за її відсутності.
Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила у задоволенні позову відмовити. Додатково пояснила, що відповідач дійсно проходив службу в ЗСУ, в ході ведення бойових дій отримав тяжкі вогнепальні поранення, за оцінками лікарів є непридатним для подальшого проходження військової служби, потребує тривалої реабілітації та несе значні витрати на лікування. Наполягала на недоведеності позовних вимог та відсутності підстав для міни способу стягнення аліментів, оскільки в подальшому дохід відповідача не буде стабільним у зв`язку із обставинами, які наведені вище.
Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.
Судом встановлено, що сторони з 16.02.2013р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15.11.2021р.
Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю ОСОБА_1 ..
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15.11.2021р. з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 2000,00 грн., починаючи з 06.07.2021р. і до повноліття дитини.

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що при вирішенні спору про стягнення аліментів, судом було враховано, що позивачем належними та допустимими доказами заявлений до стягнення розмір аліментів в сумі 3000 грн. не доведено, при цьому звернуто увагу на те, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення не менше встановленого прожиткового мінімуму покладається на обох батьків.

Жодних відомостей матеріального стану позивача, джерел її доходу та його розмір, зміни майнового стану, складу сім`ї, тощо до матеріалів позовної заяви не додано.

Доказів зміни майнового стану відповідача після ухвалення вказаного вище рішення суду, розміру його доходів до матеріалів справи не додано.

Поруч із цим із доданих до відзиву довідок військово-лікарських комісій вбачається наявність у ОСОБА_2 поранення, пов`язаного з проходженням військової служби.

За даними Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання свого сина ОСОБА_5 відсутня, що стверджується відповідною довідкою виконавчої служби від 04.04.2023р. за №68.

Відповідно до ст.,ст. 15, 16 ЦК України, ст.,ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч.,ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 ст.89 ЦПК України).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 ..

Так, суд враховує, що дійсно стягувачу аліментів надано право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів.

Водночас, суд враховує, що в даному випадку позивач не звертається до суду вперше із заявою про визначення способу та розміру стягуваних аліментів у частці від заробітку платника аліментів (ст. 184 СК України), а ставить питання про зміну способу стягнення вже призначених аліментів.

Відповідач вірно зазначає, що зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 СК України) є різними правовими інститутами.

В той же час, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зміна способу стягнення аліментів за наявності підстав для нього може тягнути і зміну розміру в абсолютному значенні (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, і бути засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

На переконання суду саме зміну (збільшення) розміру раніше стягнутих аліментів через зміну способу їх стягнення мала на увазі позивач, пред`являючи позов що розглядається.

Зокрема, в обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві зазначає, що її матеріальний стан змінився через збільшення витрат на утримання дитини, зокрема у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг, збільшення витрат на харчування, навчання дитини, а доходи відповідача навпаки значно підвищились та на даний час мають стабільний характер.

Тобто, звертаючись до суду із позовом, позивач фактично просила змінити розмір стягуваних аліментів через зміну способу їх стягнення, а саме в сторону збільшення розміру аліментів, посилаючись на зміну матеріального стану сторін, недостатню кількість коштів на належне утримання дитини через збільшення витрат на дитину.

Право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів, унаслідок якої змінюється (збільшується) розмір аліментів, не заперечується як таке. Зазначене, втім, не звільняє позивача від обов`язку діяти у межах, наданих йому актами цивільного законодавства, від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, підстав і умов, необхідних як для зміни способу стягнення аліментів, так і для зміни їх розміру, яке не може ґрунтуватися на припущеннях, своїми цивільними і процесуальними правами позивач розпоряджається, а право на судовий захист і обов`язок доказування позову здійснює на власний розсуд.

Спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням суду, відповідно до закону може бути змінений за позовом одержувача аліментів без жодних умов. Внаслідок зміни способу стягнення аліментів може відбутись як збільшення, так і зменшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду.

Така позиція сторони позивача щодо абсолютизації права на відповідне звернення до суду, яка зводиться до необхідності по суті автоматичного задоволення вимоги в разі її пред`явлення, без врахування факту виникнення спору про право та змагального цивільного процесу, без з`ясування та доказування відповідних обставин у контексті спірного питання, помилкова.

Суд звертає увагу, що зміна способу стягнення аліментів може призвести до реального збільшення чи зменшення їх розміру, а тому за наявності підстав для зміни способу стягнення аліментів повинні враховуватись також норми ст. 192 СК України і обставини, що підлягають з`ясуванню при зміні розміру аліментів, зокрема, зміну матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.02.2019р. у справі №152/100/18, в якій, крім іншого, зазначено, що вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Отже, поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника, зокрема, на 1/4 частку від заробітку (доходу) платника, позивачу належало доводити передусім наявність змін в сторону покращення у платника відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги та погіршення матеріального стану у позивача як стягувача. З метою визначення розміру стягуваних аліментів в розмірі 1/4 частки доходу платника аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, ч.1 ст.182 СК України.

Проте, позивач не надала доказів, що свідчать про поліпшення матеріального стану платника аліментів, погіршення її матеріального стану та/або погіршення стану її здоров`я та/або дитини, а також на доведення інших обставин, що мають істотне значення.

Само по собі посилання позивача на потребу в збільшенні коштів на утримання неповнолітнього сина не є достатньою підставою для задоволення пред`явлених вимог.

Положеннями ч.1, 2 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При визначенні розміру аліментів, суд повинен оцінити зібрані докази по справі у їх сукупності, повинен врахувати обставини, які мають значення при визначенні розміру аліментів та вирішити, який розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Зменшення розміру аліментів без будь-яких підстав суперечить інтересам дитини.

Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, позивачка не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову.

Поряд із цим, стягувач аліментів за наявності для того підстав не позбавлена права в подальшому ставити питання про зміну розміру стягуваних аліментів відповідно до ст. 192 СК України зі зміною способу їх стягнення чи без такої зміни, а також про участь батька у додаткових витратах на сина, що викликані особливими обставинами, вирішувати питання щодо заборгованості за аліментами чи діяти в інший передбачений законом спосіб на захист прав дитини.

При цьому навіть неналежне виконання відповідачем свого обов`язку зі сплати аліментів не може бути підставою для задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів, оскільки, якщо, на думку позивача, відповідач неналежно виконує свої обов`язки з утримання дитини, позивач не позбавлена права звернутися до органів, які здійснюють примусове виконання рішення суду.

Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.,ст. 180-184, 192 СК України, ст.,ст. 10-13, 77-81, 89, 133, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з часу виготовлення повного рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано головуючим 24 квітня 2023 року.

Суддя Середа Л.В.