Справа № 404/5130/21
Номер провадження 2/404/1320/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Шевчук Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , у липні 2021 року звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 15000,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову до суду і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначила, що під час проживання з відповідачем у них народилась спільна дитина ОСОБА_3 , який проживає разом з позивачем та знаходиться у неї на утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Крім того, зазначила, що відповідач працює за кордоном далекобійником, його середній заробіток за місяць складає приблизно 2000 євро, отже останній має можливість надавати допомогу на утримання дитини. Вказала , що одна не може надати дитині належну матеріальну допомогу, малолітня дитина відвідує секції та гуртки, за які позивач сплачує сама, крім, того позивач самостійно забезпечує дитину всіма необхідними канцелярськими приладдями, продуктами харчування, одягом, ліками та всім необхідним дляф нормального розвитку дитини. А відтак, вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 16 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 22).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 листопада 2021 року за клопотанням представника позивача (вх. № 41897 від 24.11.2021 року) витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію з приводу перетину кордону України громадянином України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 01.01.2019 року і по сьогоднішній день, зазначивши всі дати виїзду ОСОБА_2 за межі території України та дати повернення до України за вищевказаний період (57).

На виконання вимог ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 листопада 2021 року Державною прикордонною службою України надано інформацію з приводу перетину кордону України громадянином України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.60).

Через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позов (вх. № 5165 від 09.02.2022 року), в якому останній зазначає, що відповідач не ухиляється від сплати аліментів, починаючи з 2020 року на картковий рахунок сина сплачує 1300,00 грн. аліментів, щомісячно. Зазначив, що крім сплати аліментів, відповідачу потрібно утримувати себе, здійснювати оплату комунальних послуг, облаштовувати свій побут і придбання необхідних речей. Крім того, вказав, що разом з позивачем проживає її старший син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому надані позивачем квитанції про придбання продуктів харчування, ліків та іншого не можуть слугувати доказом понесення витрат саме на утримання на утримання їх малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач зазначає, що надані позивачем всі інші витрати на утримання сина, а саме: витрати на секції, додаткові заняття англійською мовою, відвідування психолога, відносяться до додаткових витрат на утримання дитини, а не стягнення щомісячних аліментів. Отже вважає, що позивачем не надано належних доказів того, що відповідач спроможний сплачувати на утримання сина саме в сумі 15000,00 грн., а тому просить суд задовольнити позов частково та стягувати з нього аліменти на утримання малолітньої дитини в сумі 1700,00 грн. (70-84).

В свою чергу позивачем подано до суду відповідь на відзив (вх. № 6774 від 21.02.2022 року) в якій остання зазначає, що з наданої Державною прикордонною службою України інформації з приводу перетину кордону України громадянином України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній в період з 01.01.2019 року по 06.11.2021 року виїхав за межі України 23 рази та більшість часу на рік знаходиться за кордоном. Однак відповідачем у відзиві не зазначено, який він має заробіток перебуваючи за кордоном по 6-10 місяців на рік, не зазначено і ті тимчасові сезонні заробітки у відповідача, за чий кошт він живе за кордоном більшу кількість часу на рік. Таким чином, відповідач навмисно не повідомляє про свій дохід, щоб уникнути призначення аліментів в тій сумі, в якій він має змогу виплачувати. Розмір аліментів, на який погодився відповідач, а саме 1700,00 грн., не буде забезпечувати належний рівень життя та розвитку дитини. Крім того, зазначила, що інформація про проживання з позивачем старшого сина не підтверджена жодними доказами і не відповідає дійсності, що свідчить про навмисне ведення відповідачем суд в оману. А тому позивач підтримує позовні вимоги та просить задовольнити (а.см.108-114).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 липня 2022 року, за клопотанням представника відповідача (вх. № 18626 від 07.07.2022 року) витребувано у квартального комітету № 26 Фортечної районної ради у місті Кропивницькому довідку щодо проживання малолітнього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.146).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 липня 2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів (вх. № 6361 від 17.02.2022 року), відмовлено (а.с.147).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 січня 2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача (вх. № 31172 від 03.11.2022 року) про закриття провадженні у справі, за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, відмовлено (а.с.204).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06 квітня 2023 року провадження у цивільній справі № 404/5130/21, номер провадження 2/404/1320/21 за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 404/6265/22 за заявою ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , про визнання судового наказу від 30.11.2022 року про стягнення аліментів, таким, що не підлягає виконанню (а.с.217).

До Кіровського районного суду представником позивача подано заяву (вх. № 18247 від 18.05.2023 року) про поновлення провадження у справі, до якої долучено постанову Кропивницького апеляційного суду від 10 травня 2023 року, якою ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 березня 2023 року скасовано.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 травня 2023 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання (а.с.226).

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову посилаючись на його необґрунтованість, безпідставність та недоведеність проживання дитини з позивачем.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне.

Згідно свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_1 від 02.07.2020 року виданого Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 6). Внаслідок укладення шлюбу позивач змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що встановлено рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 16.02.2021 року. (а.с. 7-8).

Таким чином, сторони мають спільну малолітню дитину, сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно довідки квартального комітету № 26 Фортечної районної у місті Кропивницькому ради від 24.06.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.10). тобто на день звернення до суду дитини проживала з позивачем і вказана обставина не заперечувалась відповідачем.

Однак, під час розгляду справи, за поясненнями позивача, дитина з відповідачем тимчасово виїхала в безпечне місце до західної України, але в подальшому з`ясувалось, що відповідач разрм з сином перетнув кордон і наразі знаходиться в Польщі.

Позивач 07 квітня 2022 року звернулась із заявою до Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України із заявою про викрадення ОСОБА_2 їх спільного малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.134).

На звернення позивача, Кропивницьким районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції України повідомлено, що у відповідності до Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки по відношенню до спільної дитини. Відповідно до змін, що внесені до пункту 2-4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд за межі України дітей які не досягли 16-років, в супроводі одного з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (а.с.135).

30 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Міністерства юстиції України із заявою про сприяння поверненню дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (а.с.230-232).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець, вид діяльності: лісопильне та стругальне виробництво, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.15).

За інформацією, наданої Центром обробки спеціальної інформації Державної при кордонної служби на ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , у період з 08.01.2019 року по 09.05.2020 року перетнув 22 рази державний кордон України. Середня тривалість перебування за межами України два місяці (а.с.60).

Відповідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»: «Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці».

Згідно частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

За статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Одним із способів захисту прав малолітньої або неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання.

Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша третя статті 181 Сімейного кодексчу України).

Відповідно до частин першої, другої статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 184 Сімейного кодексу України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як роз`яснено в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, а отже, спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини.

В свою чергу, відповідачем на спростування обставин викладених в позові не надано жодного доказу неможливості сплачувати аліменти, не спростовано і того, що відповідач працює за кордоном, отримує дохід, а отже спроможний сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем.

Натомість під час розгляду справи представнику відповідача неодноразово наголошувалось про надання доказів, щодо працевлаштування відповідача та доказів того, який дохід отримує останній. Однак, представником відповідача в судовому засіданні зазначалось, що розмір аліментів, які позивач просить стягнути суд є завеликим, при цьому доказів того, що відповідач не має матеріальної можливості сплачувати аліменти саме в такому розмірі суду не надано.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, з метою дотримання найкращих інтересів дитини, її належного рівня проживання, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Також відповідачем не доведено добровільного проживання дитини разом з ним, а доказів вирішення такого спору між батьками суду не надано. Натомість, судом встановлено, що на момент пред`явлення позову дитина проживала з матір`ю, і вказана обставина визнавалась відповідачем, що в силу частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України не потребує доказування.

При визначенні розміру аліментів, судом враховано, що відповідач, будучи повідомлений належним чином про судовий розгляд, не надав суду заперечень, не повідомив суд про наявність (відсутність) обставин, викладених у статті 182 Сімейного кодексу України, не надав суду доказів дійсного свого матеріального стану, а тому з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, приймаючи до уваги той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суду відсутні, суд приходить до висновку, що позивач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, заявленому позивачем.

В силу частини першої статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Пунктом 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7100,00 грн.

Частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частиною третьою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: «розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

… саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16визначиладокази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Осіповою Ю.Ю., на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору від 01.07.2021 року про надання правової допомоги (а.с. 163), додаток № 1 від 10.07.2021 року до договору б/н про надання правової допомоги від 01.07.2021 року (а.с.164), детальний опис робіт від 24.10.2022 року (а.с.164 на звороті), акт наданих послуг від 24.10.2022 року до договору про надання правової допомоги б/н від 01.07.2021 року (а.с.165), та квитанцію від 24.10.2022 року, якою підтверджується сплата позивачем 7100,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с.166).

В свою чергу представником відповідача подано до суду клопотання (вх. № 33219 від 16.11.2022 року) про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу, в яких остання зазначає, що заявлені витрати, з урахуванням предмету спору, повинні розглядатись, у тому числі, через призму співмірності, який включає такі критерії: час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову. А тому просить суд відмовити представнику позивача у стягнення з відповідач витрати на професійну правничу допомогу.

Однак суд вважає, що представником позивача проведена значна робота щодо збирання доказів для з`ясування обставин цієї справи, надання всіх письмових пояснень та заперечень, що обґрунтовані вивченням судової практики, понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають стягненню з позивача, у зв`язку з чим, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 7100,00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у відповідності до вимог частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, статтями 3, 4, 7, 10, 11, 76-81, 137, 141, 258, 263-265, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 15000,00 грн., щомісячно, починаючи з 09 липня 2021 року і до повноліття дитини, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7100,00 грн.

Стягунти з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 17.07.2023 року.

Суддя Кіровського районного

суду міста Кіровограда Людмила КУЛІНКА

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда