Провадження № 2/537/379/2023
Справа № 537/383/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.07.2023 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі: головуючого судді Хіневича В.І., за участю секретаря судового засідання Бакай М.С., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , згідно якого прохала суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняти її з реєстраційного обліку за місцем проживання.
В обґрунтуванні своїх вимог позивач зазначила, що вона, ОСОБА_2 , є співвласником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 37/60 частки на підставі рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.06.1997 року, а іншим співвласником 23/60 частки є ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 28.09.2001 року, посвідченого Спірідович Н.В. приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу № 2303.
Відповідач по справі, ОСОБА_3 є її донькою, зареєстрована в будинку з 04.02.2004 року, але фактично не проживає у вказаному будинку з 2009 року і по теперішній час.
Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням щоб вона добровільно виписалася з належного їй будинку, але відповідач все обіцяла та кожного разу придумувала якісь причини, що вона зайнята, захворіла, тощо.
Вважає, що відповідач ОСОБА_3 , яка не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , втратила право на користування будинком, внаслідок її відсутності без поважних причин понад чотирнадцять років.
Оскільки за вищевказаною адресою відповідач ОСОБА_3 не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, чим об`єктивно порушуються її права, тому вона змушена звернутися за захистом до суду.
Ухвалою суду від 28.04.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Судові витрати прохала покласти не неї.
В судове засідання відповідач повторно не з`явилася, хоча про час місце та день судового засідання була належним чином повідомлена, правом на подання відзиву не скористалася.
В судовому засідання третя особа ОСОБА_4 не заперечувала проти задоволення позовної заяви. Допитана як свідок суду показала, що вона є співвласницею, а саме 23/60 частки будинку за адресою: АДРЕСА_1 та знає позивача близько 22 років. Обставини викладені позивачем підтверджує, так як дійсно відповідачка, яка є дочкою позивача, тривалий час не проживає разом з позивачем десь близько 8 років.
Враховуючи, що відповідач, яка була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, відзиву до суду не подала, суд вирішив на підставі ст. 280 ЦПК України, провести судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши позивача, третю особу та свідка повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного.
Згідно інформаційної довідки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №203422606 від 10.03.2020 року позивач ОСОБА_2 , є власником 37/60 частини житлового будинку з господарськими будівлями розташованого у АДРЕСА_1 на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.06.1997 року. Іншим співвласником 23/60 частки означеного житлового будинку з господарськими будівлями є ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 28.09.2001 року, посвідченого Спірідович Н.В., приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу за № 2301. Інші відомості в реєстрі відсутні.
В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи (копією домової книги, копією паспорта громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_3 , довідкою щодо реєстрації місця проживання) місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 04.02.2004 року по теперішній час.
ОСОБА_3 є донькою позивача ОСОБА_2 , що вбачається з наявної копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно 06.08.1984 року відділом ЗАГС Крюківського райвиконкому м. Кременчука, актовий запис №781.
В судовому засіданні також встановлено, що відповідач тривалий час не проживає за адресою реєстрації.
Тож, на підставі вказаного, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , яка зареєстрована у будинку, частина якого належить позивачу, як член сім`ї власника, тривалий час фактично не проживає за адресою місця реєстрації, при цьому її реєстрація створює перешкоди позивачу у здійсненні права власності, зокрема, впливає на розрахунок комунальних платежів.
Стаття 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання.
Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово .
Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Тож, судом встановлено, що відповідач будучи зареєстрованою у означеному вище житловому будинку, як член сім`ї власника, не проживає за адресою реєстрації понад рік (не менше 8 років), а факт реєстрації відповідача створює позивачу, як власнику даної частини будинку, певні перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, а тому відповідача ОСОБА_3 слід визнати такою, що втратила право користування житловим будинком з господарськими приміщеннями АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст. ст. 29, 317,319, 386, 391, ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участі третьої особи ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком з господарськими будівлями розташованого у АДРЕСА_1 .
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.І. Хіневич