Справа №443/1548/22
Провадження №2/443/7/23
РІШЕННЯ

іменем України

20 квітня 2023 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа територіальна громада села Заріччя в особі Жидачівської міської ради Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт його постійного проживання разом із ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , право на земельну частку (пай) на території Зарічанської сільської ради, площею 1,71 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ 120707/10483 від 29.05.1997 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір - ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Зарічанської сільської ради, площею 1,71 умовних кадастрових гектари, що належало померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №120707/10483 від 29.05.1997 року. Згідно довідки Жидачівської міської ради Львівської області №296 від 26.07.2022 року, ОСОБА_5 проживала в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті і день смерті померлої в спадковому житловому будинку, крім неї нікого не було зареєстровано. Секретарем виконавчого комітету Зарічанської сільської ради Жидачівського району Львівської області заповіт від імені ОСОБА_5 не посвідчувався. Зазначає, що крім позивача спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 були: дочка ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 та матір покійної ОСОБА_6 . Однак ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 спадщину після смерті ОСОБА_5 не прийняли у жоден із передбачених законом способів. Натомість, позивач постійно проживав із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив своїх спадкових прав

07.12.2022 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою юридичного оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини та відсутність правовстановлюючих документів на право на земельну частку (пай), що належало померлій і є спадковим майном.

За таких обставин позивач змушений звертатися до суду із вимогою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 03.01.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 20.02.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Протокольною ухвалою суду від 28.03.2023 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_4 .

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, 10.01.2023 року подала заяву згідно якої просить розглядати справу без її участі. Позовні вимоги визнає, не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України їй зрозумілі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, 10.01.2023 року подав заяву згідно якої просить розглядати справу без його участі. Позовні вимоги визнає, не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України йому зрозумілі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, не подав відзиву на позовну заяву, клопотання про проведення судового засідання без його участі не надходило, та не повідомив суд про причину неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи.

У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Представник третьої особи - Жидачівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить розглянути справу без участі їхнього представника на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.8).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим Зарічанською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 06.04.2008 року (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Зарічанської сільської ради, площею 1,71 умовних кадастрових гектари, що належало померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №120707/10483 від 29.05.1997 року (а.с.14).

Згідно довідки Жидачівської міської ради Львівської області №296 від 26.07.2022 року, ОСОБА_5 проживала в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті і день смерті померлої в спадковому житловому будинку, крім неї нікого не було зареєстровано. Секретарем виконавчого комітету Зарічанської сільської ради Жидачівського району Львівської області заповіт від імені ОСОБА_5 не посвідчувався (а.с.10).

Оскільки заповіту ОСОБА_5 не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Судом також встановлено, що крім позивача, серед спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , були дочка ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , чоловік ОСОБА_4 , та матір покійної ОСОБА_6 .

Однак, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у жодний спосіб передбачений законом спосіб не прийняли, що підтверджується також витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №70835640 від 07.12.2022 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 (а.с.12).

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дала покази про те, що являється односельчанкою позивача. ОСОБА_5 жила разом із трьома своїми дітьми та чоловіком у своєї матері. Матір позивача та бабуся працювали у колгоспі та мали земельні паї. ОСОБА_1 проживав разом із матір`ю до її смерті. Батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на початку 1990 років поїхав за кордон на заробітки та пропав, в селі більше його не бачили

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дав покази про те, що являється сусідом позивача. ОСОБА_1 проживав разом із своєю матір`ю - ОСОБА_5 до її смерті. Двоє інших дітей жили окремо. Чоловік ОСОБА_5 поїхав за кордон на роботу та пропав.

Таким чином, оскільки позивач постійно проживав із матір`ю - ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив.

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №94/02-31 від 07.12.2022 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що останній у встановлений законом строк не подав заяву про прийняття спадщини та на момент смерті спадкодавця зареєстрованим за адресою померлої не був, а також у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно, яке він має намір успадкувати (а.с.16).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду доказами та показами свідків, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав разом із ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач стверджує, що Сертифікат на право на земельну частку пай виданої на ім`я ОСОБА_5 втрачено, а наявна тільки його копія.

Доказом того, що покійна ОСОБА_5 отримала право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія ЛВ №120707/10483, зареєстрованого 29.05.1997 року, реєстраційний номер 569, площа земельної ділянки - 1,71 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 21.05.1997 р.№319, є довідка Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 30.11.2022 року №29-13-0.95-2947/15-22 (а.с.13), а також ксерокопія Сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія ЛВ №120707/10483 (а.с.14).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування на вищезгадані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_5 у відділі не зареєстровано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема у зв`язку із тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Зарічанської сільської ради Жидачівського району Львівської області..

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , право на земельну частку (пай) на території Зарічанської сільської ради, площею 1,71 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ 120707/10483 від 29.05.1997 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24 квітня 2023 року.

Головуючий суддя С.І Сливка