провадження № 2/753/2095/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Король Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобалмані» до ОСОБА_1 - головного редактора інтернат-порталу «ІНФОРМАЦІЯ_4» про захист ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації , суд -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Глобалмані» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 - головного редактора інтернат-порталу «ІНФОРМАЦІЯ_4» про захист ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації.

Позов мотивований тим, що ТОВ «Глобалмані» зареєстровано як юридична особа 02.04.2019 року, основим видом економічної діяльності якого є (код КВЕД 64.99) надання інших фінансових послуг, товариство є небанківською установою та здійснює свою діяльність на підставі ліцензії від 02.04.2013р. № 1 та дозволів/свідоцтв НБУ згідно чинного законодавства України. Також ТОВ «Глобалмані» на підстааві свідоцтва № НОМЕР_1 є власником знаку для товарів і послуг « GlobalMoney ", що підтверджується відомостями з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг.

З метою недопущення порушення прав ТОВ «Глобалмані» на недоторканність існуючої ділової репутації, здійснюється постійний моніторинг інформації розміщеної в мережі Інтернет, засобах масової інформації, а також інших загальнодоступних джералах, й за результатами проведеного моніторингу у мережі Інтернет інформаційних ресурсів, ТОВ «Глобалмані» встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 інтернет-порталом «ІНФОРМАЦІЯ_4» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 тa ІНФОРМАЦІЯ_10розміщено публікацію (статтю) під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_11».

Зі змісту вказаної публікації вбачається, що у ній ТОВ «Глобалмані» (платіжна система GlobalMoney) пов`язується із роботою на окупованих Росією українських територіях, порушенням рішення РНБО, ведення сторінки в забороненій соцпережі «Вконтакте», надання консультацій, а також із наявністю неофіційних представництв в окупованому Луганську (де здійснюється обмін електронних грошей на тотівку).

Окремо, у публікації зазначається про здійснення платіжною системою «Глобалмані» переказів у співпраці із забороненою в Україні російською платіжною системою «QIWI» тощо.

Повний текст наведено у такій публікації:

«На вашу думку, що мала би зробити українська компанія, яку зловили на тому, що вона працює на окупованих Росією українських територіях, яка порушує рішення РНБО, веде сторінку в забороненій соцмережі «Вконтактє» та консультує там «прєдставітєлєй маладих рєспублік» на предмет виведення/переведення коштів з українських банків у підсанкційні російські ВТБ та інші? Зрештою, компанія, яка має неофіційне представництво в окупованому Луганську та міняє там свої електронні гроші на готівку?

Ну як що? Подібна компанія, така як Globalmoney на своїй сторінці у «Фейсбук» ні, не вибачається, а каже, що це все брехня і «проіскі конкурєнтов». А коли ти ж їм тикаєш носом, що на цій же сторінці «Фейсбук», де вони ставлять свої смішні релізи і обзивають ветеранів АТО «найнятими студентами» ти і взяв докази, що вони самі писали і про «вконтакті» і про «ВТБ», то вони набрали води в рот і продовжують….порушувати українські закони, рішення РНБО та, наприклад, самі чи за участі посередників відкрито здійснюють операції та взаєморозрахунки із підсанкційними в Україні російськими електронними грошима «QIWI». Словом, продовжують пісяти всім нам в очі і порушувати все, що тільки можна порушувати. Судіть самі. Источник: ІНФОРМАЦІЯ_7

В Україні щодо АТ "КІВІ Банк" (Акционерное общество "КИВИ Банк"), діють обмеження торговельних операцій (повне припинення), застосовані УКАЗОМ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)".

Електронні гроші «ГлобалМані», емітентом яких є АТ «Банк Альянс», можливо обміняти на електронні гроші «QIWI» (емітент - Акціонерне товариство "КІВІ Банк"), що здійснюється на ресурсі: ІНФОРМАЦІЯ_9 Источник: ІНФОРМАЦІЯ_7

Операції здійснювались, адже можна легко знайти кеш-версії сторінки від 10 серпня в російському пошуковику yandex. Источник: ІНФОРМАЦІЯ_7

Короткий опис можливого обміну доступний за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 . Источник: ІНФОРМАЦІЯ_7

Схожі обміни можливі і на інших ресурсах, наприклад: ІНФОРМАЦІЯ_8

ІНФОРМАЦІЯ_12

А зараз трохи юридичної термінології, оскільки правоохоронні органи, судячи з усього, вдають, що все добре і «глобали» нічого не порушують…

ТОВ «ГЛОБАЛМАНІ» є юридичною особою, що створена вiдповiдно до законодавства України, є небанківською фінансовою установою (Свідоцтво про реєстрацію ФК № 239, реєстраційний № 13102417 від 12.11.2009 р.) та здійснює діяльність на підставі Дозволів Національного банку України № 5 від 14.09.2010р. і № 5/1 від 27.05.2011р. (відкликано), № 5/2 від 08.09.2011р., № 5/3 від 02.04.2013р., № 5/4 від 29.07.2013р., № 5/5 від 23.06.2016р., № 5/6 від 23.09.2016р., № 5/7 від 31.07.2017р. згідно чинного законодавства України та є платіжною органiзацiєю Міжнародної платіжної системи «ГлобалМані».

Відповідно до повідомлень у ЗМІ, Акціонерне Товариство «Банк Альянс» є розрахунковим банком платіжної системи "ГлобалМані", платіжною організацією якої є ТОВ "ГЛОБАЛМАНІ та з 2019 р. є емітентом електронних грошей «ГлобалМані».

АТ «Банк Альянс», як емітент електронних грошей, відповідно до п.5.3. Положення про електронні гроші в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 481 від 04.11.2010, зобов`язаний забезпечити запровадження: заходів із запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму відповідно до законодавства України. Крім того, згідно п. 5.4 цього Положення, емітент зобов`язаний здійснювати контроль за дотриманням оператором та агентами під час здійснення операцій з електронними грошима вимог цього Положення та правил використання електронних грошей.

Враховуючи наявність інформації про те, що міжнародна платіжна система "ГлобалМані" здійснює перекази коштів у співпраці із забороненою в Україні російською платіжною системою «QIWI», до юридичних осіб якої Україною застосовано обмежувальні заходи (санкції), це може становити ризики виникнення загроз національній безпеці України.

На мій погляд наведені дані є достатніми підставами для перевірки діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛМАНІ» та АТ «Банк Альянс», як емітента електронних грошей «ГлобалМані» на предмет дотримання вимог Законів України, Указів Президента України та нормативно-правових актів Національного банку, які регулюють випуск та використання електронних грошей.

Відповідно до вимог розділу VIII ч. 2 Положення про порядок реєстрації платіжних систем, учасників платіжних систем та операторів послуг платіжної інфраструктури, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.02.2014 № 43 Національний банк має право скасувати реєстрацію платіжної системи, платіжною організацією якої є резидент, на таких підставах: установлення факту узгодження правил або змін до правил платіжної системи на підставі недостовірних даних; здійснення на території України платіжною системою переказу коштів за участю міжнародної платіжної системи-нерезидента, до якої або до платіжної організації (чи іншої юридичної особи, що управляє відповідною платіжною системою), власників істотної участі та/або керівників якої застосовані персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), передбачені законодавством України.

Враховуючи те, що фінансова діяльність ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВIДПОВIДАЛЬНIСТЮ «ГЛОБАЛМАНІ» є ліцензованою та підпадає під певні обмеження та межі здійснення, а також те, що можливе порушення вимог чинного законодавства України, незаконне здійснення переказів через підсанкційні платіжні системи може передбачати великі ризики для економічної безпеки держави - причини цих обставин мають бути досліджені та перевірені на предмет відповідності вимогам чинного законодавства України.

Прошу цей блог вважати публічною заявою в правоохоронні органи та до НБУ з вимогою здійснити перевірку наведених фактів щодо дотримання вимог законодавства України».

Джерело: ІНФОРМАЦІЯ_7

Вважає, що особою, яка розповсюдила у мережі Інтернет на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_13 вказану спірну публікацію (статтю) є ОСОБА_1 - як головний редактор інтернет-порталу «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Оскільки поширена головним редактором інтернет-порталу «ІНФОРМАЦІЯ_4» спірна публікація (стаття) не містить повної та достовірної публікації про її автора, а тому належним відповідачем, на думку позивача, є головний редактор інтернет-порталу «ІНФОРМАЦІЯ_4» ОСОБА_1 , адже праву на свободу думки та слова, на вільне вираження своїх поглідів і переконань відповідає обов`язок не поширювати недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її честь чи ділову репутацію.

Така публікація доступна необмеженому колу осіб, не є оціночним судженням, а містить конкретні фактичні дані щодо ТОВ «ГЛОБАЛМАНІ», які не відповідають дійсності, є неправдивими та такими, що заявають шкоди діловій репутації позивача.

З огляду на неправдивість поширеної інформації, просить визнати недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право на недоторканість ділової репутації ТОВ «ГЛОБАЛМАНІ» (), інформацію, яка поширена на інтернет-порталі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у мережі Інтернет у публікації (статті) від ІНФОРМАЦІЯ_2 за посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_5 тa

ІНФОРМАЦІЯ_15 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_11».

Зобов?язати ОСОБА_1 , як головного редактора інтернет-порталу «ІНФОРМАЦІЯ_4», не пізніше наступного дня після набрання законної сили судовим рішенням у даній справі видалити публікацію (статтю), поширену на інтернет-порталі «ІНФОРМАЦІЯ_3» у мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_2 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_17» за посиланнями:

ІНФОРМАЦІЯ_5 тa

ІНФОРМАЦІЯ_15

Зобов?язати ОСОБА_1 , як головного редактора інтернет-порталу «ІНФОРМАЦІЯ_4», не пізніше наступного дня після набрання законної сили судовим рішенням у даній справі спростувати недостовірну інформацію про ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГЛОБАЛМАНІ» (), яка поширена на інтернет-порталі «ІНФОРМАЦІЯ_3» у мережі Інтернет у публікації (статті) від ІНФОРМАЦІЯ_2 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_16»

за посиланнями:

ІНФОРМАЦІЯ_5 тaІНФОРМАЦІЯ_18, шляхом розміщення в мережі Інтернет на головній сторінці інтернет-порталу «ІНФОРМАЦІЯ_3» повного тексту судового рішення у цій справі, не допускаючи при цьому власних коментарів, із забезпеченням вільного доступу до спростування без вимоги внесення паролів та/або кодів доступу тощо, під заголовком: «Спростування як недостовірної інформації щодо ТОВ «ГЛОБАЛМАНІ»

(GlobalMoney), висвітленої (поширеної) на веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_3» ІНФОРМАЦІЯ_2 », який (заголовок) має бути виконаний таким же самим шрифтом, як назва вищевказаної публікації (статті).

Стягнути з ОСОБА_1 за наслідком вирішення спору на користь ТОВ «ГЛОБАЛМАНІ» понесені позивачем судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 22.02.2022 року (а.с.62), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити, зважаючи на їх доводи та аргументи. Вказала, що позивачем вірно визначене коло відповідачів (відповідача) та спосіб захисту порушщеного права.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду).

Водночас, відповідачем подано відзив на позов (а.с. 113-120), із арументами, які, на його думку, спростовують доводи позивача. Вказуючи, що позовні вимоги не визнає, та просить суд відмовити у їх задоволенні, зважаючи на їх необґрунтованість.

Щодо відсутності інших елементів складу дифамаційного правопорушення вказує про таке.

Особливістю предмету доказування у спорах про захист гідності та честі фізичної особи є те, що при розгляді справ зазначеної категорії юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність визначених п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації юридичної особи», обставин, які позивачем не доведені.

Вважає, що визначений позивачем відповідач ОСОБА_1 є неналежним відповідачем згідно спірних правовідносин. Зауважує, що дану оспорювану статтю було самостійно поширено в розділі «Блоги» сайту «ІНФОРМАЦІЯ_4» іншою особою, яка не є учасником справи - ОСОБА_3 , який вказаний у заголовку оскаржуваної статті як автор. Відтак, автором оспорюваної статті «ІНФОРМАЦІЯ_16» є ОСОБА_4 .

Положенням п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також діловоїрепутації фізичної та юридичної особи» визначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційногоматеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК).

Звертає увагу на розміщене застереження в розділі «Блоги» адміністратором сайту «ІНФОРМАЦІЯ_4», де зазначено, що «Редакція «ІНФОРМАЦІЯ_4» може не поділяти позицію авторів. Відповідальність за матеріали в розліді «Блоги» несуть автори текстів».

Також, в даному контексті наголошує на тому, що оскаржувана стаття ниписана від першої особи, а саме - її автора ОСОБА_5 із використанням таких висловів, як «на мій погляд», «прошу цей блог вважати публічною заявою в правоохоронний орган та до НБУ з вимогою здійснити перевірку наведених фактів дотримання вимог законодавства Цкраїни» тощо.

ОСОБА_1 зазначає, що позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні будь-які докази, якими можна було встановити, хто є власником веб-сайту «ІНФОРМАЦІЯ_4», а також відсутні докази, якими підтверджували причетність ОСОБА_1 до обставин поширення автором статті, розміщеної у власному блозі ОСОБА_3 оскаржуваної публікації, а тому вважає, що не є належним відповідачем у справі.

З - поміж іншого, зміст спірної інформації, на його думку, вцілому є оціночним судженням автора статті, а не твердженням, яке не підлягає спростуванню, адже автор статті не посилається на докази, а лише вказує на ймовірність і припущення, та просить правоохоронні органи надати оцінку зазначеній інформації згідно компетенції правоохоронної діяльності.

Оспорювана публікація статті викладена у власному блозі ОСОБА_5 , який і є її автором, від його власного імені як автора.

Відповідь на відзив позивачем не подано.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - загального позовного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіддю на відзив тощо, проведеного підготовчого судового засідання, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за погодженням сторін, за відсутності відповідача.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядалася у порядку загального позовного провадження із проведеним підготовчим судовм засіданням.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст. 209 ЦК України).

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши відзив на позов, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Основним національним нормативно-правовим підґрунтям, яке регулює відносини щодо захисту гідності, честі та ділової репутації, є Конституція України та Книга 2 Цивільного кодексу України, яка присвячена особистим немайновим правам фізичної особи, а саме стаття 297 ЦК України, в якій вказано, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, і стаття 299 ЦК України, яка зазначає, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Крім зазначених вище нормативно-правових актів, під час розгляду справ про захист гідності, честі та ділової репутації фізичної та юридичної особи судді також застосовують, зокрема, закони України: «Про інформацію», «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», інші нормативно-правові акти. Крім наведенного законодавства, суди керуються статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», яка вказує на те, що суди повинні застосовувати під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Застосування судового прецеденту Європейського суду з прав людини сприяє чіткості та універсалізації розуміння Конвенції, встановлює певні стандарти правосуддя, яких повинен додержуватися суд, конкретизує та розвиває конвенційні положення, надає змогу правильно зрозуміти їх букву і дух, дисциплінує суддів, які ухвалюють рішення. Саме тому до огляду включені окремі судові рішення, ухвалюючи які, суд, зокрема, використовував судовий прецедент як джерело права та безпосередньо релевантну практику Європейського суду з прав людини у справах про захист гідності, честі та ділової репутації.

Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов`язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною 4 статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і право вимагати будь-якої інформації, а також право вимагати відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного використовуванням і розповсюдженням такої недостовірної інформації.

Відповідно до статей 91, 94, 201, 277 ЦК України самостійним об`єктом судового захисту є особисті немайнові права як фізичних, так і юридичних осіб. Особливим способом захисту та відновлення зазначених прав є, зокрема, спростування недостовірної інформації, внаслідок поширення якої такі права порушені.

Частиною другою статті 34 ГК України передбачено, що дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин У п. 15 вказаної постанови роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: 1) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; 2) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивачів; 3) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; 4) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у блозі ОСОБА_5 , громадського діяча, публіциста, правозахисника, представника партії "Народовладдя" )на інтернет-порталі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 тa ІНФОРМАЦІЯ_6

розміщено публікацію (статтю) під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_11»

Й після розміщеної інформації про автора статті вказаного блогу наявна інформація у вигляді застереження про те, що «Редакція «ІНФОРМАЦІЯ_4» може не розділяти позицію авторів. Відповідальність за матеріали в розділі «Блоги» несуть автори текстів.

Повний текст наведено у такій публікації такого змісту:

Назва статті «ІНФОРМАЦІЯ_19».

Джерело: ІНФОРМАЦІЯ_7

«На вашу думку, що мала би зробити українська компанія, яку зловили на тому, що вона працює на окупованих Росією українських територіях, яка порушує рішення РНБО, веде сторінку в забороненій соцмережі «Вконтактє» та консультує там «прєдставітєлєй маладих рєспублік» на предмет виведення/переведення коштів з українських банків у підсанкційні російські ВТБ та інші? Зрештою, компанія, яка має неофіційне представництво в окупованому Луганську та міняє там свої електронні гроші на готівку?

Ну як що? Подібна компанія, така як Globalmoney на своїй сторінці у «Фейсбук» ні, не вибачається, а каже, що це все брехня і «проіскі конкурєнтов». А коли ти ж їм тикаєш носом, що на цій же сторінці «Фейсбук», де вони ставлять свої смішні релізи і обзивають ветеранів АТО «найнятими студентами» ти і взяв докази, що вони самі писали і про «вконтакті» і про «ВТБ», то вони набрали води в рот і продовжують….порушувати українські закони, рішення РНБО та, наприклад, самі чи за участі посередників відкрито здійснюють операції та взаєморозрахунки із підсанкційними в Україні російськими електронними грошима «QIWI». Словом, продовжують пісяти всім нам в очі і порушувати все, що тільки можна порушувати. Судіть самі. Источник: ІНФОРМАЦІЯ_7

В Україні щодо АТ "КІВІ Банк" (Акционерное общество "КИВИ Банк"), діють обмеження торговельних операцій (повне припинення), застосовані УКАЗОМ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)".

Електронні гроші «ГлобалМані», емітентом яких є АТ «Банк Альянс», можливо обміняти на електронні гроші «QIWI» (емітент - Акціонерне товариство "КІВІ Банк"), що здійснюється на ресурсі: ІНФОРМАЦІЯ_9 Источник: ІНФОРМАЦІЯ_7

Операції здійснювались, адже можна легко знайти кеш-версії сторінки від 10 серпня в російському пошуковику yandex. Источник: ІНФОРМАЦІЯ_7

Короткий опис можливого обміну доступний за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 . Источник: ІНФОРМАЦІЯ_7

Схожі обміни можливі і на інших ресурсах, наприклад: ІНФОРМАЦІЯ_8

ІНФОРМАЦІЯ_12

А зараз трохи юридичної термінології, оскільки правоохоронні органи, судячи з усього, вдають, що все добре і «глобали» нічого не порушують…

ТОВ «ГЛОБАЛМАНІ» є юридичною особою, що створена вiдповiдно до законодавства України, є небанківською фінансовою установою (Свідоцтво про реєстрацію ФК № 239, реєстраційний № 13102417 від 12.11.2009 р.) та здійснює діяльність на підставі Дозволів Національного банку України № 5 від 14.09.2010р. і № 5/1 від 27.05.2011р. (відкликано), № 5/2 від 08.09.2011р., № 5/3 від 02.04.2013р., № 5/4 від 29.07.2013р., № 5/5 від 23.06.2016р., № 5/6 від 23.09.2016р., № 5/7 від 31.07.2017р. згідно чинного законодавства України та є платіжною органiзацiєю Міжнародної платіжної системи «ГлобалМані».

Відповідно до повідомлень у ЗМІ, Акціонерне Товариство «Банк Альянс» є розрахунковим банком платіжної системи "ГлобалМані", платіжною організацією якої є ТОВ "ГЛОБАЛМАНІ та з 2019 р. є емітентом електронних грошей «ГлобалМані».

АТ «Банк Альянс», як емітент електронних грошей, відповідно до п.5.3. Положення про електронні гроші в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 481 від 04.11.2010, зобов`язаний забезпечити запровадження: заходів із запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму відповідно до законодавства України. Крім того, згідно п. 5.4 цього Положення, емітент зобов`язаний здійснювати контроль за дотриманням оператором та агентами під час здійснення операцій з електронними грошима вимог цього Положення та правил використання електронних грошей.

Враховуючи наявність інформації про те, що міжнародна платіжна система "ГлобалМані" здійснює перекази коштів у співпраці із забороненою в Україні російською платіжною системою «QIWI», до юридичних осіб якої Україною застосовано обмежувальні заходи (санкції), це може становити ризики виникнення загроз національній безпеці України.

На мій погляд наведені дані є достатніми підставами для перевірки діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛМАНІ» та АТ «Банк Альянс», як емітента електронних грошей «ГлобалМані» на предмет дотримання вимог Законів України, Указів Президента України та нормативно-правових актів Національного банку, які регулюють випуск та використання електронних грошей.

Відповідно до вимог розділу VIII ч. 2 Положення про порядок реєстрації платіжних систем, учасників платіжних систем та операторів послуг платіжної інфраструктури, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.02.2014 № 43 Національний банк має право скасувати реєстрацію платіжної системи, платіжною організацією якої є резидент, на таких підставах: установлення факту узгодження правил або змін до правил платіжної системи на підставі недостовірних даних; здійснення на території України платіжною системою переказу коштів за участю міжнародної платіжної системи-нерезидента, до якої або до платіжної організації (чи іншої юридичної особи, що управляє відповідною платіжною системою), власників істотної участі та/або керівників якої застосовані персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), передбачені законодавством України.

Враховуючи те, що фінансова діяльність ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВIДПОВIДАЛЬНIСТЮ «ГЛОБАЛМАНІ» є ліцензованою та підпадає під певні обмеження та межі здійснення, а також те, що можливе порушення вимог чинного законодавства України, незаконне здійснення переказів через підсанкційні платіжні системи може передбачати великі ризики для економічної безпеки держави - причини цих обставин мають бути досліджені та перевірені на предмет відповідності вимогам чинного законодавства України».

Після змісту такої статті, її автор ОСОБА_4 вказує:

«Прошу цей блог вважати публічною заявою в правоохоронні органи та до НБУ з вимогою здійснити перевірку наведених фактів щодо дотримання вимог законодавства України».

Джерело: ІНФОРМАЦІЯ_7

Оскаржувана стаття ниписана від першої особи - її автора ОСОБА_5 , що підтверджується тим, що автор використовує вислови від власного імені та його власні судження.

Відповідно до колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.11.2020 року у справі № 760/21303/17 зазначено, що у разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як саіввдіповідачів та пов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідаів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення співвідповідача в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовити у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, премета позову та підстав позову є правом позивача. Разом із тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгліду справи.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду України від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, від 20.06.2018 року у справі № 308/3162/15-ц, провадження № 14-178цс18, від 21.11.2018 року у справі № 127/93/17-ц, провадження 14-392цс18, від 12.12.2018 року у справі 570/3439/16ц, провадження № 14-512цс18, від 12.12.2018 року у справі № 372/51/16-ц, провадження № 14-511цс18, від 05.05.2019 року у справі № 554/10058/17, провадження № 14-20цс19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, с обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Зважаючи на розміщену оспорювану статтю автора блога ОСОБА_5 на веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_4», його автор є належним відповідачем у справі, при цьому, позов подано позивачем до ОСОБА_1 не до як власника сайту, а, як до головного редактора інтернет-порталу «ІНФОРМАЦІЯ_4», що вказує на неналежно визначеного позивачем відповідача (коло відповідачів), та є підставою для відмови у задоволенні позову, адже оспорювана публікація статті викладена у власному блозі ОСОБА_5 , який і є її автором, від його власного імені. Такожпісля розміщеної інформації про автора статті вказаного блогу наявна інформація у вигляді застереження про те, що «Редакція «ІНФОРМАЦІЯ_4» може не розділяти позицію авторів. Відповідальність за матеріали в розділі «Блоги» несуть автори текстів».

З - поміж іншого, автор статті вказує, що він просить цей блог вважати публічною заявою в правоохоронний орган та до НБУ з вимогою здійснити перевірку наведених фактів дотримання вимог законодавства України тощо, за що особа, яка звертається у публічних засобах інформації не може нести відповідальність, якщо таке звернення спрявоване до уповноважених правоохоронних органів, які здійснюють свою діяльність (перевірку) на предмет складу злочину чи іншого правопорушення, й це право закріплено на законодавчому рівні.

Слідчий, прокурор, відповідно до вимог ч.1 ст.214 КПК України, невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

А тому суд, також, зважаючи на встановлену обставину, вважає за необхідне застосувати положення п.п.1,2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», за якими визначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Й суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

За таких підстав, автор оспорюваної статті, реалізувавши право, визначене статтею 40 Конституції України, звернувся через вказане джерело - інтернет - сайт до правоохоронних органів та до НБУ з вимогою здійснити перевірку наведених ним фактів дотримання вимог законодавства України зі зверненням,вважаючи за необхідне повідомити відповідні уповноважені органи про встановлені ним обставини з метою здійснення перевірки наведених фактів дотримання вимог законодавства України, а відтак, такий автор, не має нести відповідальність за поширення вказаної інформації для звернення до уповноважених органів, що також є наслідком для відмови у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Зважаючи на наведені основні підстави для відмови у позові, суд не надає оцінки обраного позивачем способу захисту порушеного права та змісту прохальної частини позовної заяви.

Згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

Враховуючи наведене, за таких правових підстав, наданих позивачем доказів, й доказів, наданих відповідачем на спростування позовних вимог, суд вважає, що вимогипозивача не доведені, обставини, викладені в позовній заяві не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, відтак законні підстави для задоволення позову судом не встановлені.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, ст. 9 Конституції України, ст. 91, 94, 201, 277 ЦК України, Закону України "Про інформацію", ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, з урахуванням постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року N 1, керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобалмані» до ОСОБА_1 - головного редактора інтернат-порталу «ІНФОРМАЦІЯ_4» про захист ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації, - відмовити.

Понесені позивачем судові витрати покласти на такого позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: