"24" квітня 2023 р. Справа № 363/3338/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

24 квітня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Дудник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Вишгороді у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Рух справи. Процесуальні дії у справі.

18 жовтня 2022 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить:

розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який зареєстрований 5 жовтня 2018 року Виконавчим комітетом Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис №9. Після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище « ОСОБА_3 »;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2022 року, для розгляду зазначеного позову визначено головуючого суддю Лукач О.П.

Після виконання судом вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від 26 грудня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження. Розгляд справи призначено на 15:00 25 січня 2023 року.

25 січня 2023 року від позивача надійшла заява у якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує, судові витрати просить стягнути з відповідача.

Судове засідання, призначене на 25 січня 2023 року, не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці, при цьому, до суду з`явилася позивач. Наступне судове засідання призначено на 09:30 22 березня 2023 року, про що повідомлено сторін судовими повістками та на сайті Вишгородського районного суду було розміщено «Оголошення про виклик ОСОБА_2 до суду на 25 січня 2023 року», а також на номер мобільного телефону відповідача надіслано смс-повідомлення, яке йому доставлено 7 лютого 2023 року.

Судове засідання, призначене на 22 березня 2023 року, не відбулося у зв`язку з довготривалою повітряною тривогою на всій території України, зокрема у м. Києві та Київській області, та з урахуванням розпорядження голови суду №1 від 15 серпня

2022 року. Наступна дата судового засідання визначено - 24 квітня 2023 року о 09:30, про що сторін повідомлено судовими повістками та смс-повідомленнями (їм доставлено

22 березня 2023 року), а відповідача додатково, шляхом розміщення на сайті Вишгородського районного суду «Оголошення про виклик ОСОБА_2 до суду на 25 січня 2023 року».

У призначене судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. При цьому, як убачається із матеріалів справи, конверти, надіслані відповідачу з ухвалою про відкриття провадження, копією позовної заяви з додатками та судовими повістками про його виклик до суду на

25 січня та 22 березня 2023 року, повернувся на адресу суду без вручення адресату з причин «за закінченням терміну зберігання».

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності сторін, суд враховує заяву позивача від 25 січня 2023 року та те, що суд ужив усіх заходів для забезпечення участі відповідача під час розгляду справи, смс-повідомлення про виклик до суду йому доставлено та відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України, відповідач, з опублікуванням оголошення про його виклик до суду, вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Заяв, клопотань про поважність причини неявки у судові засідання, до суду не надходило.

Оскільки учасники провадження у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Обґрунтування позову.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 5 жовтня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис №9.

У шлюбі народилася дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне подружнє життя не склалося, оскільки у них з відповідачем різні погляди на життя, ведення домашнього господарства, між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного.

З жовтня 2021 року вони проживають окремо, шлюбно-сімені відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, у кожного свій бюджет.

Однак розірвати шлюб в позасудовому порядку сторони не можуть, оскільки від шлюбу мають малолітню дитину.

Донька проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні.

Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається і взагалі не цікавиться життям дитини.

Позивач посилаючись на положення статей 113, 180, 181, 182 СК України та а Конвенцію про права дитини від 20.11.1989, ратифіковану Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, також, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини.

Відповідач є працездатним, фізично здоровим, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Інших стягнення з відповідача не проводиться.

Щодо правової позиції відповідача.

Жодних заяв, клопотань, пояснень щодо позовних вимог від відповідача адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмету спору.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 5 жовтня 2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується виданим 5 жовтня 2018 року свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №9 (6).

Внаслідок укладення шлюбу позивач змінила прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_3 ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 та, як убачається із копії свідоцтва про народження, виданого виконавчим комітетом Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області 6 лютого 2019 року, серія НОМЕР_2 , актовий запис №1, батьками зазначені: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 (а.с. 7).

Місце проживання дитини зареєстроване за місцем реєстрації позивача, де разом проживають (а.с. 8).

Як зазначає позивач спільне подружнє життя не склалося, оскільки у них з відповідачем різні погляди на життя, ведення домашнього господарства, між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного, у зв`язку з чим, вони проживають окремо, шлюбно-сімені відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, у кожного свій бюджет.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права.

Частина перша статті 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина перша статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина перша статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 174 ЦПК України - при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Частина восьма статті 279 ЦПК України - при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Стаття 51 Конституції України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї..

Стаття 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) - шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Стаття 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня

1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-якої обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Частини третя та четверта статті 56 СК України - кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Частина третя статті 105 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частина перша статті 110 СК України - позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Стаття 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно із статтею 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, проте, як встановлено судом, позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме інтересам позивача. За бажанням позивача, залишити їй прізвище « ОСОБА_3 ».

Стаття 51 Конституції України - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Відповідно до статей 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частина друга статті 182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина перша статті 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української PCP від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина друга статті 6 цієї Конвенції).

Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини - батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частини перша та друга статті 27 названої Конвенції - держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Стаття 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17 липня 1997 року) - кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Оскільки, позивачем заявлено про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у частці від доходу відповідача, суд вважає за необхідне стягнути їх саме у вказаний спосіб.

Таким чином, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд враховує матеріальне становище кожної із сторін спору, а саме те, що дитина проживає разом з матір`ю, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків.

Відповідач - батько дитини, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, на утриманні немає інших дітей чи непрацездатних батьків, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок суду.

Отже, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 18 жовтня 2022 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову.

Відповідно до статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Щодо розподілу судових витрат.

Оскільки, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справах про стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Згідно із статтею 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 992,40 гривень за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

Керуючись статтями 21, 24, 56, 105, 110, 112-114, 180-184, 191 СК України, статтями 2, 4, 5, 12, 13, 19, 76-81, 83, 89, 141, 174, 247, 258, 259, 263-265, 274-284, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 5 жовтня 2018 року виконавчим комітетом Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис №9.

Після розірвання шлюбу залишити позивачу шлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня подачі позовної заяви, а саме з 18 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 992,40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий 15.11.2018 року, орган, що видав - 3228, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання та для листування:

АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя О.П. Лукач