Справа №551/2149/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" квітня 2023 р. Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Вергун Н.В.,

за участю: секретаря судових засідань Курінної Я.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Собини П.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Шишаки Полтавської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , органу опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відібрання дитини та повернення її за місцем проживання матері, -

в с т а н о в и в:

05 жовтня 2022 року ОСОБА_1 відповідно до Розпорядження Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25 березня 2022 року « Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану » звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , органу опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відібрання дитини та повернення її за місцем проживання матері.

Вимоги позову ОСОБА_1 мотивувала тим, що 05 лютого 2011 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 .

07 березня 2017 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2017 року у справі № 583/3390/17, позов до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина задоволено.

Рішенням цього ж суду від 23 липня 2021 року позов про зміну розміру аліментів задоволено частково, ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. 00 коп. щомісячно на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення ним повноліття.

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року, яке набрало законної сили 18 жовтня 2017 року, у справі № 583/1310/17, усунуто перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , встановлено спосіб участі відповідача ОСОБА_2 у вихованні дитини, шляхом систематичних зустрічей з ним: з 17 години суботи до 17 години неділі щотижня з ночівлею вдома за адресою: АДРЕСА_1 ; під час осінніх, зимових та весняних канікул перші три доби кожних канікул з проживанням за адресою: АДРЕСА_1 ; під час літніх канікул з 01 по 10 червня, з 01 по 10 липня, з 01 по 10 серпня щороку з проживанням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2021 року у справі № 583/3947/20 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відібрання та передачу дитини відмовлено й задоволено зустрічний позов та, як наслідок, визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця проживання якої зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку з широкомасштабним військовим вторгнення Російської Федерації, на пропозицію відповідача разом з сином на час бойових дій переїхала за місцем проживання ОСОБА_2 / АДРЕСА_1 /, оскільки житловий будинок, в якому проживає останній, має підвальне приміщення, тобто безпечне місце для укриття під час здійснення авіа бомбардувань російськими військами.

За наслідками сварки, яка мала місце 06 вересня 2022 року, та застосування насильства з боку відповідача, вимушена була покинути зазначений житловий будинок, в якому проти її воли залишився проживати син. З того часу, відповідач перешкоджає у спілкуванні та побаченнях з сином.

Позивач вважає, що самочинна зміна місця проживання дитини відповідачем та відмова останнього повертати дитину порушує її права та права дитини, а тому просила ухвалити рішення про негайне відібрання малолітньої дитини ОСОБА_4 від батька ОСОБА_2 і повернення їй дитини.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, у зв`язку з чим розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання / т.1, а. с. 19 /.

25 жовтня 2022 року від відповідача Охтирської міської ради на електрону адресу суду надійшов відзив, відповідно до якого міський голова ОСОБА_6 вважав, ввірену йому, раду неналежним відповідачем у справі, а тому в цій частині у задоволенні позову просив відмовити / т. 1, а. с. 24 26, 33 35 /.

Ухвалою суду від 22 листопада 2022 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі відмовлено, підготовче провадження закрито, розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні / т. 1, а.с. 42 43 /.

30 грудня 2022 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов / т. 1, а.с. 88 - 105 /.

10 січня 2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли доповнення до відзиву / т. 1, а.с. 106 121 /.

Оскільки відзив відповідачем поданий поза межами встановленого судом строку без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

05 січня, 17 березня та 04 квітня 2023 року від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи ряд письмових доказів / т. 1 а. с. 122-124, 213 246; т. 2 а. с. 19 38 /, клопотання про допит свідка / т. 1, а.с. 125 126 /, які залишені судом без розгляду, оскільки подані поза межами строку, встановленого для подання відзиву.

При цьому, відповідач ОСОБА_2 при подачі до суду клопотань про долучення до справи письмових доказів під час фактичного з`ясування обставин справи, не порушував питання про поновлення строків подання таких клопотань.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити, виходячи з підстав, що у ньому вказані. При цьому, акцентувала увагу суду, що відповідач, ігноруючи судове рішення, умисно і протиправно не віддає їй сина, чинить прямий опір виконанню судового рішення.

Представник позивача адвокат Собина П.М., зважаючи на неправомірність дій відповідача щодо самовільної зміни місця проживання дитини, просив постановити рішення про негайне відібрання дитини ОСОБА_4 та повернення його матері ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 просив у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне.

Так, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2021 року у справі № 583/3947/20 визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 . З ІНФОРМАЦІЯ_5 з початком широкомасштабної війни Російської Федерації проти України, позивач разом з сином проживали у , належному йому, житловому будинку, потім всі разом були змушені тимчасово проживати у м. Івано Френківськ та в середині травня повернулися до м. Охтирка Сумської області.

06 вересня 2022 року позивач, залишивши сина та забравши особисті речі дитини та свої, покинула житловий будинок. З того часу син ОСОБА_3 проживає разом з ним та не бажає проживати разом з матір`ю. У спілкуванні сина з позивачкою та їх побаченням не перешкоджає, це виключно небажання ОСОБА_3 бачитись з матір`ю та спілкуватись з нею й її родичами. Позивач декілька разів намагалася силоміць забрати сина з будинку, чим викликала у дитини відчуття страху. За час проживання сина разом з ним, дитина має позитивні результати у навчанні та ряд здобутків у занятті спортом.

Представник відповідача органу опіки та піклування Охтирської міської ради і третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_6 у судове засідання не з`явилися, надавши до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Зважаючи на думку сторін, керуючись вимогами ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність представника Охтирської міської ради та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Вислухавши думку сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

Так, 05 лютого 2011 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 05 лютого 2011 року й вбачається з мотивувальної частини рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2021 року / т. 1, а. с. 9 /.

Від цього шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 / т. 1, а. с. 5 /.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 23 січня 2017 року, яке набрало законної сили 07 березня 2017 року, шлюб між сторонами розірвано / т. 1, а. с. 9 /.

Рішенням цього ж суду від 27 травня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання та передачу дитини відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено місце проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , а. с. 7, зворот 11 /.

Судом встановлено і це не заперечувалось сторонами, що у зв`язку з веденням на території України військового стану позивач разом з малолітнім сином на пропозицію відповідача проживали за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 .

06 вересня 2022 року позивач припинила проживати у будинку відповідача, а малолітній син ОСОБА_3 залишився проживати разом з останнім.

Як пояснила позивач, вона вжила всіх законних засобів для повернення дитини, проте відповідач добровільно повернути їй дитину не бажає, не надає їй доступу до дитини, перешкоджає у побаченнях з нею, умисно формують у дитини негативне ставлення до матері, що шкодить психологічному здоров`ю дитини.

Позивачка неодноразово зверталася до Охтирського РВП ГУНП в Сумській області за фактом перешкоджання відповідачем ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , утримання дитини за місцем проживання відповідача, на що отримувала рекомендації щодо необхідності звернення з вказаним питанням до компетентних органів, утому числі й суду / т. 1, а. с. 12 13, 18 /.

Разом з цим, 24 жовтня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_1 про зміну місця проживання дитини ОСОБА_4 , 12 липня 2011 року, яке визначено рішенням цього ж суду від 27 травня 2021 року у справі № 583/3947/20.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 листопада 2022 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 відкрито, розгляд справи ухвалено проводити у загальному позовному провадженні, у зв`язку з чим призначено підготовче судове засідання / а. с. 37 /.

На день винесення рішення у справі, справа № 583/802/22 Охтирським міськрайонним судом Сумської області не розглянута.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до Стаття 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.( стаття 155 СК України).

Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини , сім`ї, свого народу та Батьківщини.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частиною першою статті 162 СК України передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Системний аналіз вказаної норми у контексті вирішення спору батьків щодо місця проживання дитини дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання.

Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19).

Встановивши, що відповідач ОСОБА_2 без згоди матері, з якою на підставі рішення суду визначено місце проживання малолітнього сина сторін, залишив дитину проживати у себе, добровільно повернути дитину матері відповідач не бажає, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для захисту прав позивача в порядку, визначеному статтею 162 СК України і такий спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам статей 15, 16 ЦК України.

Доказів, що повернення дитини за місцем проживання матері створює загрозу її життю та здоров`ю або негативно впливатиме на її розвиток відповідач не надав і судом не встановлено. Посилання відповідача на ту обставину, що син значний час проживає з ним, не може бути підставою для відмови в позові, оскільки відповідач ОСОБА_2 навмисно не виконує рішення суду щодо визначеного місця проживання дитини, яке набрало законної сили.

При прийнятті такого рішення, суд також виходив з того, що малолітній ОСОБА_4 наразі позбавлений материнської любові, турботи, виховання, піклування, догляду та духовного зв`язку із матір`ю, наявність якого передбачає безперервність та носить постійний характер виходячи із віку дитини.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України та статті 18 ЦПК України рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2021 року, яке набрало законної сили, що не заперечувалось сторонами, є обов`язковим до виконання, проте відповідач не виконує рішення після набуття ним законної сили, чим фактично самочинно змінив місце проживання дитини, тому відібрання дитини і її повернення матері є ефективним способом захисту порушеного права у цій справі.

Відповідачем ОСОБА_2 не наведено та не підтверджено доказами обставин того, що позивачка створить неблагополучне, небезпечне, неспокійне чи нестійке середовище для своєї дитини, не доведено, що відібрання від батька сина та передання його матері за місцем проживання суперечитиме інтересам дитини.

При цьому, суд вважає, що орган опіки та піклування Охтирської міської ради є неналежним відповідачем у справі, оскільки не повинен відповідати за пред`явленим ОСОБА_1 позовом, так як обов`язок виконати вимоги позивача лежить на ОСОБА_2 , який є належним відповідачем у справі, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до органу опіки та піклування Охтирської міської ради.

Відносно відмови у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про допит у судовому засіданні малолітнього сина, суд виходив з наступного.

Так, у ст. 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, закріплені положення, згідно з якими Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Таким чином, з досягненням десятирічного віку у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у визначенні місця проживання.

Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків, не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та захищати права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією про права дитини.

Отже, доводи відповідача про не заслуховування судом думки дитини щодо відібрання її від батька та повернення її матері, є непереконливими, оскільки враховуючи предмет спору, визначення місця проживання дитини рішенням суду з матір`ю, тривалий час, протягом якого малолітній Діброва Вадив не бачив матір, внаслідок свого віку він не може свідомо без впливу батька, з яким він проживає, висловити своє бажання щодо його місця проживання.

Також при відхиленні такого клопотання відповідача, суд виходив з того, що наразі Охтирським міськрайонним судом Сумської області вирішується позов ОСОБА_2 про зміну місця проживання дитини, де ОСОБА_3 , за певних обставин, може висловити свою думку щодо можливого місця проживання.

Виходячи з предмету спору, положень ст.ст. 19, 162 СК України, суд вважає що участь органу опіки та піклування, який повинен був, на думку відповідача ОСОБА_2 , надати суду висновок щодо розв`язання спору, у розгляді даної справи є необов`язковою.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 5, 141, 265, 268, 273, 280 284, 289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог до ОСОБА_2 , - задовольнити.

Відібрати у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та повернути його матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем її постійного проживання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , судові витрати в загальному розмірі 5 992 грн. 40 коп.

На виконання вимог п. 5 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення в частині відібрання дитини і повернення її матері допустити до негайного виконання.

У задоволенні позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог до органу опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено через Шишацький районний суд Полтавської області до Полтавського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлено 14 квітня 2023 року.

Головуючий суддя: