Справа № 200/6116/17
Провадження № 2/932/2888/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кондрашова І.А.,

за участі секретаря судового засідання Мотуз Я.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Єлісєєва О.Д.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представників відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 , про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 , про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 10 червня 1994 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом РАЦС Індустріальної ради народних депутатів м. Дніпропетровська. В подальшому шлюб було розірвано згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2010 року. Проте за період перебування у шлюбі подружжям за спільні кошти було здійснено ремонт, реконструкцію та перепланування квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , яка є частиною домоволодіння АДРЕСА_2 , яке складалося з кількох житлових приміщень та добудов до нього. У 1998-му році вищевказана квартира була приватизована позивачкою на себе та її сина ОСОБА_6 . На момент приватизації площа спірної квартири становила 66.4 кв.м.

Позивач вказує, що квартира перебувала у жахливому стані, ремонту не було. У зв`язку із цим позивачем було прийнято рішення про проведення перебудування квартири з метою покращення житлових умов сім`ї. Так, ОСОБА_1 розібрано та демонтовано прибудову, вивезено будівельне сміття за допомогою вантажних машин. Були проведені роботи з підготовки фундаменту, були оплачені цементовози та залитий новий фундамент. Були зведені стіни з ракушняка, які були оштукатурені та облицьовані червоною цеглою. Крім того, зроблено нове перекриття, утеплення. Встановлено металопластикові вікна та двері, накритий новий дах. Побудований новий ганок. Проведений капітальний ремонт у ванній кімнаті та житлових кімнатах. Також проведено благоустрій прибудинкової території. В квартирі було проведено опалення, встановлені радіатори, нова електропроводка, нові меблі. В результаті проведених робіт, квартира була перебудована у двоповерховий будинок з площею понад 200 кв.м., з гаражем із металевих конструкцій площею 24 кв.м.

Будівельні роботи проводились як за особисті кошти позивача, так і за кошти, які ОСОБА_1 отримав від свого друга. Позивач зазначає, що будівництво та перепланування квартири проводилось самовільно, а право власності на перебудовану квартиру відповідачем не оформлювалось.

Враховуючи, що реконструкція квартири проведена за особисті кошти ОСОБА_1 у період перебування в шлюбі з ОСОБА_2 , тому матеріали і конструкції, які були використані в ході будівництва, належать ОСОБА_1 та відповідачу на праві спільної сумісної власності.

Посилаючись на вищевикладене, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вартість будівельних робіт, матеріалів і конструкцій, що були використані в процесі переобладнання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину ринкової вартості будівельних робіт, матеріалів та конструкцій, що були використані в процесі будівництва квартири АДРЕСА_3 , у розмірі 1 655 709, 15 грн.

Відповідач подала відзив на позовну заяву, де визнає лише факт перебування у шлюбі, факт приватизації нею одноособово квартири та факт спільного проживання подружжя у квартирі. Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що будівництво та перепланування проводилось коштом відповідача ОСОБА_2 та її батька. Так, 14 вересня 1999 року між батьком відповідача ОСОБА_7 та ТОВ «Атлант» (підрядник) був укладений договір підряду № 14/09, за умовами якого підрядник зобов`язався виконати, відповідно до кошторису, ремонтні роботи в квартирі АДРЕСА_3 . Ці обставини підтверджуються Договором підряду № 14/09 від 14.09.1999 р. з додатком № 1 Кошторис на ремонт квартири. Відповідно до кошторису, замовником ОСОБА_7 були замовлені роботи на загальну суму 126 236, 90 грн. Вищевказані роботи були виконані належним чином протягом чотирьох місяців за рахунок батька відповідачки, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 42 від 14 вересня 1999 року. Інших будь-яких будівельних (ремонтних) робіт не здійснювалось. Відповідач вважає, що будь-яких фінансових внесків на будівельні і ремонтні роботи, що проводились з вересня 1999 року на підставі договору підряду № 14/09 від 14.09.1999, ОСОБА_1 не здійснював. На думку відповідача, ОСОБА_1 не надав належних, допустимих і достовірних доказів проведення ним безпосередньо будь-яких будівельних робіт, а також доказів оплати таких робіт. Всі доводи позивача ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, у 2005-му році власниця квартири АДРЕСА_4 запропонувала ОСОБА_2 збудувати мансардний поверх в цьому будинку, в обмін на надання нею частини приміщення на цьому поверсі. Ці обставини підтверджуються договором міни від 04.05.2005. Отже, будівництво мансардного поверху, демонтаж частини даху та встановлення нового перекриття, відбувалось за рахунок обміну приміщень з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_8 . Також у 2005-му році грошові кошти на облаштування мансардного приміщення (роботи та матеріали) були подаровані на користь ОСОБА_6 . Відтак, поліпшення мансардного поверху здійснено за спільний рахунок ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , а позивач не надав доказів участі в цих поліпшеннях.

Також відповідач ОСОБА_2 вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав та інтересів дізнався у 2010-му році, коли ним було ініційовано подання позову про поділ майна подружжя, проте з даним позовом звернувся до суду лише у 2017-му році, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якого просить. Враховуючи вищенаведені підстави, відповідач ОСОБА_2 прохає суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2017 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2017 витребувано з Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради належним чином завіреної копії інвентарної справи по квартирі АДРЕСА_3 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2017 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2018 призначено по справі будівельно-технічну експертизу.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2019 відновлено провадження по справі.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 11 грудня 2019 № 3412/3дп/15-19 суддю ОСОБА_9 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді подання про звільнення судді з посади.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 31.03.2020 справа передана судді Яковлеву Д.О.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.03.2020 справа прийнята в провадження судді Яковлева Д.О.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2020 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 02 грудня 2020 року суддю Яковлева Д.О. було відсторонено від здійснення правосуддя.

Протоколом повторного розподілу від 01.06.2021 справу передано в провадження судді Кондрашова І.А.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року справа прийнята у провадження судді Кондрашова І.А., призначено повторне підготовче засідання.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2022, закрито підготовче засідання, справа призначена до розгляду.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2022 року прийнято заяву представника позивача про зміну предмета позову.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (суддя Кондрашов І.А.) від 23.12.2022 визнано необґрунтованим відвід головуючому судді Кондрашову І.А.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2022 (суддя Овчиннікова О.С.) заява відповідача ОСОБА_2 про відвід головуючому судді, залишена без задоволення.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2023, відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про проведення судової оціночної-будівельної експертизи.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Позивач вказав, що особисто брав участь у проведенні реконструкції та ремонту квартири, платив за всі проведені роботи особисті кошти, які отримав у борг, а також використовував частину своєї заробітної плати.

Відповідач та її представники заперечували проти задоволення позову. Так, відповідач ОСОБА_2 пояснила, що всі роботи проводила за власні кошти та кошти батька, а відповідач ОСОБА_1 будь-якої майнової участі у будівництві не приймав.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 10 червня 1994 року до 23 квітня 2010 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів 03 листопада 1998 р., ОСОБА_2 та ОСОБА_6 належить на праві спільної часткової власності 76/100 частин квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали спільно у квартирі, розташованій по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 був також зареєстрований у цій квартирі. В ході спільного проживання у позивача виникло бажання здійснити ремонт та перепланування помешкання з метою поліпшення житлових умов.

Відповідно до змісту позовних вимог, позивач стверджує, що ним було розібрано та демонтовано прибудову, вивезено будівельне сміття за допомогою вантажних машин. Підготовлено до заливки траншею, зроблена в`язка арматури та залитий новий фундамент. Були зведені стіни з ракушняка, які були оштукатурені та облицьовані червоною цеглою. Побудований новий ганок. Проведений капітальний ремонт у ванній кімнаті та житлових кімнатах. Також проведено благоустрій прибудинкової території (двору). В квартирі було проведено опалення, встановлені радіатори, нова електропроводка, нові меблі.

Всі ці роботи, за доводами позивача, він робив або самостійно, або із залученням кваліфікованих працівників. Фінансування цих робіт, як вказує позивач, здійснював власним коштом - за рахунок коштів, взятих у борг та заробітної плати.

На підтвердження цих доводів позивачем надано заяву на переказ готівки, копії платіжних доручень на перерахування коштів в іноземній валюті, фотографії подвір`я та будинку, чорнові записи вартості будівельних матеріалів.

Оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає їх неналежними, оскільки платіжні доручення доводять лише факт отримання та перерахування грошових коштів, проте не свідчать про те, що ці грошові кошти використовувались у будівництві. Фотографії внутрішнього оздоблення будинку та подвір`я свідчать про те, що у спірному приміщенні був проведений ремонт, проте не вказують, яким саме чином та за чий рахунок.

Чорнові записи найменування будівельних робіт та їх вартість тощо, фіксують лише факт розрахунків за проведені роботи, проте хто саме робив такі розрахунки, походження грошових коштів та використання цих робіт (матеріалів) в ході будівництва, не доведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Отже, сторона, яка посилається на ті, чи інші обставини, повинна навести докази, на підставі яких суд може отримати достовірні відомості про фактичні обставини справи. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд вважає, що надані позивачем докази не доводять факту його безпосередньої участі у будівництві, залучення третіх осіб для проведення таких робіт, а також використання у процесі будівництва особистих фінансових вкладень.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на викладене, подані ОСОБА_1 докази судом не приймаються.

Як видно з висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 845/846-19 від 22.08.2019, визначити вартість будівельно-монтажних робіт, будівельних матеріалів та експлуатації машин і механізмів використаних при будівництві, не надається можливим, оскільки відсутні документи, які підтверджують в якій кількості, в якому обсязі, з використанням яких машин, механізмів та інструментів, виконувалися вищезазначені роботи, документи, які підтверджують вартість матеріальних ресурсів, які використовувались при будівельно-монтажних роботах, теж відсутні.

Крім того, визначити загальну вартість робіт та матеріалів внутрішнього оздоблення приміщень квартири, визначити загальну вартість облаштування двору, ландшафтного дизайну, в`їзної групи, огорожі, гаражу, не надається можливим.

Суд приймає даний висновок експерта та погоджується з ним. Доводи позивача та представника про неможливість проведення експертизи у зв`язку з тим, що експерта та представника БТІ не було допущено до приміщень спірної квартири та мансардного поверху, не заслуговують уваги, оскільки в ході розгляду спору з`ясовано, що у позивача немає будь-яких доказів на підтвердження проведення будівельних робіт, їх вартості, будь-якого належним чином підготовленого проекту, калькуляцій, приблизного кошторису і т.д.

Суд вважає, що у позивача ОСОБА_1 відсутні вихідні дані, які б надавали експерту можливість провести таку експертизу та надати обґрунтований висновок, тому факт не допуску не впливає на спроможність експерта провести експертизу. Фактично позивачем вичерпано процесуальні можливості для проведення судової будівельно-технічної експертизи, а первинна доказова база для такого дослідження відсутня.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва), право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Вони мають право на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні положення містить й норма статті 368 ЦК України.

За змістом частини першої статті 61 СК України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Будівельні матеріали, обладнання та конструкції, які були використані в процесі будівництва квартири, господарських будівель і споруд, є майном, набутим сторонами під час шлюбу, тобто сукупністю речей, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.

За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Проте для встановлення режиму спільної сумісної власності суд не обмежується лише самим фактом того, що сторони проживали разом і приймали невизначену участь у створенні якогось майна чи результатів діяльності. Спільна сумісна власність виникає лише у порядку, визначеному статтею 62 СК України. Тягар доказування обставин необхідних для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало іншому з подружжя, покладається на того із подружжя, який заявляє такі вимоги.

Для виникнення спільної сумісної власності необхідно також визначити вкладення кожного з подружжя у вигляді спільних трудових, інтелектуальних, фінансових (грошових) затрат тощо.

Проте, на думку суду, позивачем не надано доказів його безпосередньої участі у фінансуванні будівництва, ремонту та переплануванні приміщень спірної квартири, благоустрою прибудинкової території, тому слід дійти висновку, що ОСОБА_1 не набув права спільної сумісної власності на роботи, будівельні матеріали і конструкції, що були використані в процесі переобладнання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний свідок ОСОБА_10 підтвердив, що ОСОБА_1 був його сусідом. Будівництво проводилось силами батька та ОСОБА_1 . Свідок особисто допомагав позивачу у будівництві, надавав транспорт. Щодо питання оплати будівельних робіт, свідок ОСОБА_10 не знає, хто проводив оплату цих робіт.

Допитаний свідок ОСОБА_11 повідомив, що у нього був у власності будівельний магазин, де ОСОБА_1 придбавав плитку, сан. техніку. Всі товари купував особисто позивач та здійснював їх оплату.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що він особисто допомагав позивач у будівництві. Підтвердив, що ОСОБА_1 працював один в сім`ї, і у нього були кошти, тому він розраховувався за всі роботи. Свідок ОСОБА_12 варив кришу, допомагав добудовувати частину будинку. Вважає, що будівництво здійснювалось лише силами позивача та його батька.

Оцінюючи показання свідків, суд зазначає, що всі вони зводяться до того, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 бачили особисто ОСОБА_1 при виконанні ним будівельних робіт. Проте обставини щодо безпосередньої участі ОСОБА_1 у будівництві, фінансуванні, не можуть бути доведені за допомогою свідків, оскільки останні не могли спостерігати умови проведення будівництва, джерело походження коштів, порядок оплати робіт і т.д.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Суд вважає, що для доведення факту безпосередньої участі у будівництві, позивачу, насамперед, необхідно було надати письмові докази, як то належним чином засвідчений дозвіл на проведення будівельних робіт, відповідний проєкт, договір на виконання підрядних робіт, платіжні доручення на оплату робіт за договором, докази придбання будівельних матеріалів, докази залучення техніки тощо. Ці докази суду не надано, тому певні обставини спору зводяться лише до припущень, а відтак суд позбавлений можливості встановити факти, на які вказує позивач.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не доведено його фінансової участі у будівництві, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання спільної сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 будівельних робіт, матеріалів і конструкцій, задоволенню не підлягає.

На відміну від позивача, ОСОБА_2 надала докази, які підтверджують участь у будівництві її батька. Так, як вбачається з договору підряду № 14/09 від 14 вересня 1999 року, між ОСОБА_7 та ТОВ «Атлант» (підрядник) був укладений договір на виконання будівельних робіт. Предметом цього договору є виконання відповідно до кошторису, ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_3 .

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 42 від 14.09.1999, ОСОБА_7 (батько відповідача) перераховано ТОВ «Атлант» 126 236, 90 грн.

Суд приймає ці докази та надає їм перевагу, оскільки вони підтверджують безпосередню участь сім`ї ОСОБА_2 у проведенні будівельних та ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_3 .

Посилання позивача та представника на те, що квитанція до прибуткового касового ордеру № 42, є фіктивною, оскільки форма такого ордеру була затверджена пізніше, ніж дата її складення, суд не приймає до уваги, оскільки квитанція складена у довільній формі, без зазначення на ній нормативного акту, яким затверджена її форма. В той же час, договір підряду № 14/09 від 14 вересня 1999 року підписаний сторонами без зауважень, ніким не оспорювався, не визнаний недійсним, фіктивним чи удаваним, тому суд виходить з того, що між ОСОБА_7 та ТОВ «Атлант» дійсно були відносини з приводу будівництва та ремонтних робіт у спірний квартирі.

Крім того, згідно договору міни від 04 травня 2005, ОСОБА_8 передає у власність ОСОБА_2 туалет квартири АДРЕСА_5 , площею 5, 76 кв.м. для облаштування сходів на мансардний поверх, залишаючи собі приміщенні під сходами, площею 2.1. кв.м. (схема додається).

Цей доказ підтверджує, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 відбувся обмін приміщеннями для облаштування сходів у квартирі, що також опосередковано вказує на те, що ОСОБА_2 приймала безпосередню участь в поліпшенні житлових умов в квартирі.

Згідно договору № 09/10-3 від 28.09.2010 на виготовлення сходів за індивідуальним проектом, між ОСОБА_2 та ТОВ «Атлант» була досягнута домовленість щодо розроблення дизайн-проекту дерев`яних сходів. Вартість сходів склала 18 000, 00 грн. (т.1, а.с. 110).

Наведені докази у сукупності вказують на те, що ОСОБА_2 та члени її сім`ї, приймали безпосередню участь у проведенні будівництва, переплануванні, реконструкції та оздобленні квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На думку суду, відповідачем доведено належними і допустимими доказами факт оплати таких робіт власним коштом, оскільки за всіма договорами та платіжними дорученнями платником є або ОСОБА_7 (батько) або ОСОБА_2 .

Щодо визначення вартості невід`ємних поліпшень квартири, слід вказати таке.

Відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовниками оцінки майна можуть бути особи, які користуються майном на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

Так, оцінювач визначає ринкову вартість невід`ємних поліпшень, виконаних на нерухомому майні, як різницю між вартістю об`єкта оцінки в стані «після проведення невід`ємних поліпшень» та стані «до проведення невід`ємних поліпшень». Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Позивачем замовлено звіт про оцінку майна № 09112022_04 від 09.11.2022. Предметом оцінки є трикімнатна квартира, площею 67,50 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Як видно з цього звіту, ринкова вартість квартири складає 1 372 817, 70 грн.

Оцінювач використав порівняльний підхід при оцінці вказаного майна, тобто визначив вартість майна на підставі порівняння інших аналогічних об`єктів, які виставлені на продаж, зокрема, з сайту ОЛХ та ін.

Також в матеріалах справи міститься звіт про вартість майна, який виконаний ФОП ОСОБА_13 . За цим звітом ринкова вартість квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , складає 590 000, 00 грн.

Згідно ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є будування житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна на земельній ділянці, що не була відведена з цією метою, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Воно не може бути відчужене, успадковане; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Як встановлено в ході розгляду справи, реконструкція квартири за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювалась самовільно, без відповідно проекту та дозволу на проведення будівельних робіт. В такому випадку особи, які здійснили самовільне будівництво, можуть претендувати на будівельні матеріали, конструкції, оскільки набувають на таке майно право власності.

Правовий режим майна, яке було використано в процесі самочинного будівництва, підлягає встановленню на загальних підставах. Позивач вважає, що набув право власності на половину всіх проведених робіт, половину будівельних матеріалів та конструкцій, а оскільки їх неможливо виділити в натурі, просив стягнути з відповідача половину вартості цього майна, у розмірі 1 655 709, 15 грн. При цьому позивач також використав для визначення вартості цього майна переважно порівняльний підхід, тобто була проведена оцінка вартості всього об`єкту нерухомого майна, і половина цієї вартості заявлена до стягнення.

Однак суд переконаний, що до того, як заявляти про стягнення половину вартості майна, позивач повинен довести, як виникнення правового режиму спільної сумісної власності, так і наявність особистих майнових вкладень в це майно, використання ресурсів, праці, фінансових вкладень тощо.

В даному спорі ОСОБА_1 не довів суду, що він приймав участь у будівництві, та використовував для цього особисті кошти, тому суд не може вирішити питання про стягнення вартості будівельних матеріалів лише на підставі припущень та виходячи лише з факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . При цьому спірна квартира була приватизована на користь ОСОБА_2 та члена її сім`ї, а відтак є її особистою приватною власністю, а ОСОБА_1 мав й інше житло. Тому правові підстави для стягнення половини вартості будівельних робіт, матеріалів і конструкцій, що були використані в процесі переобладнання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 відсутні, оскільки не доведена активна (майнова, фінансова, трудова, інтелектуальна) участь ОСОБА_1 у проведенні цих робіт, як і не доведено, що відносно цих робіт, будівельних матеріалів та конструкцій виникло право спільної сумісної власності. Виходячи з тих доказів, які є в матеріалах, навпаки убачається, що ці роботи, матеріали та конструкції можуть бути визнані особистим приватним майном ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, оскільки позивачем не доведені вимоги про стягнення на свою користь половини вартості робіт, будівельних матеріалів та конструкцій, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову і в цій частині, тому в задоволенні такої вимоги також належить відмовити.

Щодо доводів ОСОБА_2 про пропуск позивачем строку позовної давності та застосування такого строку, суд вказує таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2010-го року відбуваються різні судові процеси щодо поділу спільного майна подружжя. Отже, позивач з 2010 го року був обізнаний про порушення своїх прав та мав повне право ставити питання про відшкодування вартості будівельних робіт, матеріалів, конструкцій, використаних у процесі будівництва (ремонту) квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте з цим позовом ОСОБА_1 звернувся до суду лише на початку 2017 го року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Між тим, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цc18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 80) та ін.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про необґрунтованість всіх позовних вимог ОСОБА_1 , застосувати строк позовної давності не можливо, тому суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 через його необґрунтованість і не доведеність обставин, на які посилається позивач.

Підсумовуючи викладене, у зв`язку із тим, що позивач не довів виникнення права спільної сумісної власності на роботи, матеріали та конструкції, використані в процесі будівництва квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також не довів безпосередню участь в проведенні таких робіт та їх фінансування, суд вважає можливим залишити позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення.

В силу ст. 141 ЦПК України судовий збір та судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258, 259, 261, 263-265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 ), про поділ спільного майна подружжя, залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Повний текст рішення складено 13 квітня 2023 о 16 год. 45 хв. в нарадчій кімнаті.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ