С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/975/23
В справі 760/4948/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

10 березня 2023 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представника Відповідача - адвоката Шевченка В.С.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та її зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини, третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації.

ІІ. Описова частина

В лютому 2021 року Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про визначення місця проживання їх спільної дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним.

У своїй позовній заяві посилався на те, що від шлюбу з Відповідачкою вони мають спільну дочку ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.05.2013 шлюб між сторонами було розірвано.

Після розлучення дочка проживала з Відповідачкою. Позивач брав участь у вихованні та розвитку дитини, а також надавав колишній дружині кошти на забезпечення доньки.

У 2017 році Відповідачка вдруге вийшла заміж та змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на ОСОБА_1 ».

10 квітня 2019 року на прохання Відповідачки Позивач надав згоду на тимчасовий виїзд спільної дитини за кордон до Російської Федерації, Туреччини, Єгипту у термін 10.04.2019 по 10.04.2020 для навчання з матір`ю дитини ОСОБА_2 .

З 18 червня 2019 року Відповідачка отримала дозвіл на проживання в Російській Федерації серії НОМЕР_1 і з того часу постійно проживає в м. Москва.

Спільна донька Сторін проживала з Відповідачкою у Москві до середини жовтня 2020 року, проте підтримувала постійний зв`язок з Позивачем.

15 жовтня 2020 року Позивач отримав Дозвіл на тимчасове проживання НОМЕР_5 в Республіці Білорусь (копія додається) та з того часу постійно проживає у м. Брест. Переїзд обумовлено запрошенням та роботу.

Через певний час перебування з Відповідачкою спільна донька Сторін почала скаржитись Позивачу щодо умов її проживання та ставлення до неї вдома. Донька просила забрати її через те, що їй некомфортно перебувати в тому сімейному оточенні, що вітчим і його мати часто кричать на неї, втручаються в особистий простір.

Зі слів дитини Відповідачка часто відвозила доньку до бабусі (своєї мами) та залишала її там на декілька днів. Бабуся з дитиною ходила в гості до якогось чоловіка, з яким вживала алкогольні напої, після чого вказаний чоловік у стані алкогольного сп`яніння демонстрував дитині статеві органи, змушував задовольняти його сексуальні потреби шляхом доторкання до його статевого органу. Дитина скаржилася мамі, проте Відповідачка належним чином не відреагувала, із заявою до поліції з метою захисту інтересів дитини не зверталася.

Спілкування Позивача з дитиною відбувалося, зокрема, шляхом відеозв`язку, що дало змогу Позивачу побачити хвилювання та стурбованість доньки, апатію та сильні душевні переживання дитини щодо проблем спілкування з мамою, бабусею, вітчимом та членами його родини.

Реагуючи на регулярні прохання дитини забрати її з тих умов, в яких вона перебувала, користуючись першою нагодою, 20.10.2020 Позивач забрав дитину з Москви до міста Брест. Відповідачка не перешкоджала від`їзду дитини.

У м. Брест спільна донька Сторін проживає разом з Позивачем, його дружиною і донькою від другого шлюбу. Дитина має гарні стосунки з членами родини, активна та допитлива, багато часу проводить з молодшою сестричкою Ходить до школи та різних факультативних занять по інтересах. Прийнята на облік до дитячого лікаря у поліклініці по місцю фактичного проживання.

Підставою для звернення з цим позовом до суду, як зазначає Позивач, став випадок, коли Відповідачка зі своїм другим чоловіком приїхали до м. Брест та намагалися забрати спільну доньку Сторін від Позивача. Вказане відбувалося без попередження про це ні Позивача як батька дитини, ні дитини. Відповідачка намагалася забрати доньку проти волі самої дитини.

Спроба Відповідачки силою забрати дитину, як зазначає Позивач, негативно вплинули на емоційний стан доньки. Спільна дитина Сторін переживає та постійно питає батька, чи не відбудеться така ситуація знову. Кілька днів дитина боялася вийти з дому без супроводу батька чи знайомих.

Позивач наполягає на тому, що не перешкоджав і не перешкоджає спілкуванню дитини з матір`ю, проте поведінка Відповідачки є досить агресивною та непередбачуваною. А головне - спільна дитина Сторін не виявляє бажання проживати разом із Відповідачкою чи активно спілкуватися з нею.

ОСОБА_1 стверджує, що його матеріальне становище є достатнім для задоволення усіх потреб дитини. Житло в гарному стані - достатньо місця для усіх членів сім`ї, санітарних норм дотримано, дитина має свій власний простір, який поважають інші члени родини.

Позивач, як він наполягає, займається не лише матеріальним забезпеченням дитини, а й приділяє увагу психо-емоційному стану доньки, її соціальному розвитку. Завжди підтримує, спілкується на різні теми, що турбують доньку. Позивачем створені усі умови для гармонійного розвитку та становлення дитини, як повноцінного члена суспільства.

Станом на день подання позову, ОСОБА_4 навчалася в 5-му класі, відвідувала басейн, знайшла для себе хобі - вишивання, що позитивно впливає на її фізичний та психологічний стан. Дитинні подобаються умови проживання у квартирі, вона подружилась з мачухою та її донькою. Як зазначено в діагностиці психолога, дитині подобається допомагати мачусі у побуті, подобається грати та проводити час з донькою мачухи та рідного батька. У сім`ї існує атмосфера затишку та любові.

У зв`язку з цим Позивач просить визначити місце проживання дочки разом з ним. Крім того, враховуючи, що дитина повністю перебуває на його утриманні, Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

26 березня 2021 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 , який був прийнятий судом до спільного розгляду.

Відповідачка просить ухвалити рішення про визначення місця проживання саме з нею і обгрунтовує ці вимоги наступним чином.

Після розірвання шлюбу з Позивачем їх дочка ОСОБА_4 залишилася проживати разом з нею. Позивач іноді надавав Відповідачці грошові кошти на утримання доньки, однак починаючи з 2017 року Позивач припинив таку допомогу.

Відповідачка неодноразово зверталася до Позивача, як до батька ОСОБА_4 , для надання ним дозволу на виїзд за кордон, в т.ч. - в Російську Федерацію. При цьому, Позивач постійно вимагав від Відповідачки відмову (в нотаріальній формі) від будь-яких можливих матеріальних претензій (в т.ч. аліментів), які тільки могли бути у Відповідачки до Позивача.

10 червня 2017 року Відповідачка зареєструвала повторний шлюб з громадянином Російської Федерації ОСОБА_7 , після чого вона разом з донькою ОСОБА_4 почали проживати разом з ОСОБА_7 , а також з його батьками, в Російській Федерації за наступною адресою: АДРЕСА_1 .

Вищевказана квартира належить чоловіку Відповідачки ОСОБА_7 та його близьким родичам.

18 червня 2019 року Відповідачка та її донька ОСОБА_4 отримали посвідки на проживання іноземного громадянина в Російській Федерації серія НОМЕР_1 , які дійсні до 18 червня 2024 року включно. Також Відповідачка та її донька ОСОБА_4 отримали постійну реєстрацію за вищевказаною адресою по місцю свого фактичного проживання в Російській Федерації.

Зі свого боку Позивач 15 жовтня 2020 року отримав в Республіці Білорусь дозвіл на тимчасове проживання № НОМЕР_2 .

Відповідачка наполягає на тому. що Позивач мав безпосередню змогу спілкуватися з ОСОБА_4 увесь цей час, вона ніколи не заперечувала його права бачитися і спілкуватися з донькою.

Через деякий час, як стверджує Відповідачка, їй стало відомо про було бажання Позивача забрати ОСОБА_4 до себе, і для цього він переконував ОСОБА_4 зіпсувати свої відносини з членами її родини, де ОСОБА_4 фактично проживала, для того, щоб Відповідачка відмовилася від дочки і відправила її до Позивача. Вимагав грубити та просив ОСОБА_4 не виконувати своїх обов`язків, вимагав негайно домогтися утворення конфліктів в родині.

За час спілкування ОСОБА_4 з Позивачем, за інформацією, отриманою від Відповідача, поведінка ОСОБА_4 дуже змінилася в гіршу сторону. Втілюючи побажання Позивача, ОСОБА_4 почала вести себе зухвало, підвищувала голос, сперечалася з будь-якого приводу, почала гірше ставитися до навчання, ОСОБА_4 не хотіла виконувати домашні завдання, тощо.

27 жовтня 2020 року Позивач, без будь-якої згоди на це Відповідачки і без будь-якого попередження, вивіз ОСОБА_4 з м. Москви (Російська Федерація) в м. Брест (Республіка Білорусь).

Того дня ОСОБА_4 з самого ранку пішла до школи. Після того, як Відповідачці зателефонував вчитель і повідомив про те, що ОСОБА_4 немає в школі, Відповідачка відразу звернулася до місцевої поліції з відповідною заявою.

Займаючись пошуком ОСОБА_4 , Відповідач приїхала в м. Київ, де, у зв`язку з вищевказаними подіями, Відповідач одразу звернулася до Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, Відповідачка направила від свого імені електронні звернення Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини Денісовій Л.Л., Консулу України - керівнику Консульства України в м. Брест Діденко А.Н., Надзвичайному і Повноважному послу України в Республіці Білорусь Кизим І.Ю. , Уповноваженому Президента України з прав дитини Кулеба М.М. , тощо.

10 листопада 2020 року, повернувшись до Російської Федерації, Відповідач, через свого представника, звернулась до Солнцевського районного суду міста Москви з позовною заявою про визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів, подання якого обгрунтовувалося подіями, які мали місце незадовго до цього.

Так, у відповідності до ухвали Солнцевського районного суду міста Москви від 16 лютого 2021 року у справі № 2-1145/21 було задоволено клопотання представника ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини до вступу рішення суду в законну силу з матір`ю ОСОБА_2 ; визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_2 до вступу в законну силу рішення про визначення місця проживання неповнолітньої дитини у цивільній справі № 2-1145/21.

Тобто, місце проживання ОСОБА_4 вже фактично визначено разом з її матір`ю, тобто з Відповідачем. Зазначена справа в суді м. Москви на момент подання зустрічного позову перебувала в провадженні і остаточного рішення прийнято не було.

На думку Відповідачки, її донька ОСОБА_4 в повній мірі не розуміє ситуації, яка склалася, оскільки, вона ОСОБА_4 знаходиться під постійним психологічним впливом з боку Позивача і з великою вірогідністю ОСОБА_3 сприйняла "поїздку" в м. Брест, що мала місце ще 27 жовтня 2020 року, як спланований відпочинок, після якого ОСОБА_4 мала б повернутися додому до своєї матері, тобто до Відповідача.

Дії Позивача, на переконання ОСОБА_2 , по вивезенню ОСОБА_4 з Російської Федерації на територію Республіки Білорусь, є неправомірними, оскільки такі дії насправді не відповідали та не відповідають інтересам ОСОБА_4 .

Відповідач щиро зацікавлена у всьому, що відбувалося і відбувається в житті ОСОБА_4 . Відповідач уважно відноситься до своїх батьківських обов`язків. Відповідач створила в Російській Федерації всі сприятливі умови для достатнього життя і виховання ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , на період її перебування разом з її матір`ю була оточена турботою, любов`ю і увагою. Родина Відповідачки живе в мирі та злагоді, відносини в сім`ї будуються на взаємній повазі її членів. ОСОБА_7 , як вітчим ОСОБА_4 , відноситься до останньої з любов`ю, як до своєї власної доньки, а його батьки вважають ОСОБА_4 своєю онукою.

До 27 жовтня 2020 року ОСОБА_4 відвідувала Державний бюджетний загальноосвітній заклад міста Москви "Школа № 1542", де ОСОБА_4 успішно навчалася в 5 "А" класі на очній формі, що підтверджується Довідкою Державного бюджетного загальноосвітнього закладу міста Москви "Школа № 1542" № 177 від 30 жовтня 2020 року.

Окрім школи ОСОБА_4 відвідувала численні гуртки, у неї є друзі і подруги.

ОСОБА_2 наголошує, що через деякий час після того, як Позивач перевіз ОСОБА_4 в Республіку Білорусь, вона з`ясувала місце її перебування в м. Брест і разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7 вирішили поїхати туди. З самого ранку 04 грудня 2020 року чекали коло будинку на повернення ОСОБА_4 зі школи, зустрілись з нею, проте зустріч була безрезультатною, вони були змушені давати пояснення місцевій поліції, і після цього повернулися до Москви.

Відповідачка наполягає на тому, що не намагалася силою забрати і вивезти ОСОБА_4 до Російської Федерації, як до цього таке зробив Позивач, перевізши ОСОБА_4 27 жовтня 2020 року з Російської Федерації до Республіки Білорусь, вона лише намагалася з`ясувати і прояснити ситуацію, тому що зв`язку з ОСОБА_4 у Відповідача не було.

Відповідачка, як мати ОСОБА_4 , в повному обсязі усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про свою дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, а тому вважає за необхідне визначити місце проживання її доньки ОСОБА_4 разом з нею.

Зі свого боку Відповідачка буде усіляко підтримувати зв`язок Позивача із донькою, не буде заперечувати проти їх спілкування та буде забезпечувати можливість Позивача бачитись із ОСОБА_4 , тощо.

11.06.2021 до суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив Відповідачки, а 18.06.2021 представник ОСОБА_2 подав свої заперечення на відзив, у яких сторони виклали свої аргументи на підтримали свої позиції по суті спору.

09.11.2021 Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації повідомила суд про неможливість надати свій висновок щодо доцільності визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 .

У підготовчому засіданні судом задоволено клопотання сторін про необхідність заслуховування в режимі відеоконференції думки дитини з приводу спору, що розглядається, проте під час розгляду справи по суті така можливість для суду не була забезпечена Позивачем, з яким дитини проживає фактично.

Позивач у судове засідання на розгляд справи по суті не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Від представника Позивача - адвоката Кравчук Д.В. - до суду надійшло повідомлення про розірвання договору про надання правничої допомоги та про припинення у зв`язку з цим представництва нею інтересів ОСОБА_1 в суді.

У судовому засіданні в якості свідка допитана Відповідачка, яка підтвердила викладені у відзиві на позов та зустрічному позові обставини. Зазначила, що за її позовом вже розглянутий спір щодо визначення місця дитини Солнцевським районним судом м. Москви (Російська Федерація), і рішенням від 13 квітня 2021 року її позову було задоволено, визначено місце проживання дитини саме з нею. З цих же підстав просила суд позов задовольнити і в даному провадженні.

Представник Відповідачки також підтримав зустрічний позов, просив суд його задовольнити.

Враховуючи, що позиція Позивача по суті справи була висловлена ним через представника у заявах по суті справи, суд визнав за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі наявних матеріалів.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив наступні обставини.

З 20.10.2007 по 24.05.2013 ОСОБА_1 та ОСОБА_10 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

24.05.2013 року шлюб між сторонами був розірваний на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва в справі №760/4821/13-ц.

Після розірвання шлюбу дочка ОСОБА_3 проживала разом з матір`ю - Відповідачкою. Даний факт є безспірним і визнається обома сторонами.

В 2017 році ОСОБА_2 разом з дочкою, за згоди Позивача, виїхали до Російської Федерації, де і проживали надалі постійно, отримали посвідку на проживання.

10.06.2017 Відповідачка вийшла заміж за ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вони з дочкою проживали у його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2020 року, без відома та погодження з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 забрав малолітню ОСОБА_3 з її місця проживання у м. Москва та вивіз до Республіки Білорусь, чим фактично порушив домовленість між батьками щодо місця проживання дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 162 Сімейного кодексу України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Встановлено, що ОСОБА_2 , яка з малолітньою донькою законно проживали на території Російської Федерації, мали посвідки на проживання та офіційну реєстрацію місця проживання, звернулася до Солнцевського районного суду м. Москви з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання разом з нею.

16 лютого 2021 року вказаним судом була винесена ухвала про тимчасове визначення місця проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю. (Том 2, а.с. 16)

А остаточним рішенням Солнцевського районного суду м. Москви від 13.04.2021 у вказаній справі були задоволені вимоги ОСОБА_2 , місце проживання ОСОБА_3 визначено з нею, а ОСОБА_1 зобов`язано передати неповнолітню ОСОБА_4 матері.

Рішення про визначення місця проживання дитини за своїм характером не підлягає примусовому виконанню, а тому в силу статті 52 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (м. Мінськ, 1993), таке рішення визнається на території України без проведення спеціальних процедур.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Позивачем не надано суду будь-яких доказів які б виправдовували самочинну зміну ним місця проживання спільної дочки сторін ОСОБА_3 , що, очевидно порушувало права як дитини, так і матері, на спілкування. Ініціювання в даному випадку ним питання про зміну місця проживання дитини має відбуватися лише за умови повернення дитини до матері, за місцем проживання, яке попередньо було погоджене обома батьками. За даних же умов задоволення судом позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з ним могло б мати місце, якщо б повернення дитини створювало реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечило б її інтересам. Натомість, такі докази у справі відсутні.

В матеріалах справи наявні докази, які свідчать про укорінення ОСОБА_4 в середовищі за місцем проживання матері в м. Москва. Як вбачається з рішення суду від 13.04.2021 за час проживання з матір`ю в Російські Федерації ОСОБА_3 навчалася в Школі №1532 (з 2017 року), відвідувала басейн «Восход». Органом захисту прав дітей м. Москви проведене дослідження умов проживання дитини, і за його результатами наданий висновок про доцільність визначення місця проживання дитини саме разом з матір`ю, який покладений в основу рішення Солнцевського районного суду м. Москви про визначення місця проживання ОСОБА_4 з матір`ю.

Разом з тим, слід також звернути увагу на наступне.

Згідно зі ст. 162 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Таким чином, визначальним у вирішенні питання про місце проживання дитини з моменту досягнення нею 14 років є бажання самої дитини.

Станом на момент вирішення даного спору ОСОБА_3 досягла 14-річного віку, а тому саме вона має висловити свою позицію щодо обрання місця проживання.

Сторонами не забезпечено можливості для суду вислухати думку ОСОБА_3 , а тому суд позбавлений головного аргумента, який би міг свідчити на користь прийняття будь-якого рішення у справі.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З огляду на всі викладені обставини у їх сукупності, а головне - відсутність об`єктивної можливості вислухати думку дитини, яка з огляду на свій вік вже самостійно обирає місце проживання, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог жодної з сторін.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. 161 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини відмовити.

2.Судові витрати покласти на Сторін у межах ними понесених.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ;

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, адреса: м.Київ, пр. Повітрофлотський, 41, .

Суддя: