Справа № 182/1365/22
Провадження № 2/0182/202/2023
03.04.2023 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.
секретар Іванова Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виділ майна, що перебуває у спільній частковій власності, -
Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про виділ майна, що перебуває у спільній частковій власності.
На підтвердження своїх позовних вимог посилається на наступне.
Їй,на підставі договору дарування від 10.12.2004 року за реєстровим № 4808, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О., належить 4/7 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . Вона має намір скористатись своїм правом та здійснити виділ у натурі частки із домоволодіння АДРЕСА_1 , однак, дізналась про значні обмеження своїх прав. Відповідно до витягу інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 300613963 від 21.02.2022 року, право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за:
- 4/7 частки - за ОСОБА_1 , на підставі договору дарування, р/н 4808, виданий 10.12.2004 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігуновим С.О.;
- 5/21 частки - за ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 299, виданий 07.05.2015 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Книгіною О.А.;
- 4/21 частини - за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі продажу, р. №1-2590, виданого 03.06.1989 року Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою.
Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, виданого ФОП ОСОБА_4 від 21 січня 2022 року № 1, їй належить 4/7 частини у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, яка складається з: житлового будинку (літ.«В»), загальною площею 77,4 кв.м, житловою площею 42,4 кв.м; літньої кухні (літ.«Г»); навісу (літ.«г»); гаражу (літ.«Д»); вбиральні (літ.«З»); сараю (літ.«К»); споруджень № 2-7, І, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У вищевказаному висновку зазначено, що за технічними показниками, 4/7 частини об`єкта є відокремленими, мають окремий вихід і можуть бути виділені в натурі, без виконання будівельних робіт та є можливість використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин. Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданим ФОП ОСОБА_4 від 21.01.2021 року, інвентаризаційна справа: № б/н, 4/7 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 та знаходиться у її користуванні. Отже, з урахуванням висновку щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна, в якому зазначено, що за технічними показниками, 4/7 частки об`єкта є відокремленими, мають окремий вихід і можуть бути виділені в натурі, звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про виділ майна, що перебуває у спільній частковій власності, оскільки склалася ситуація, за якої вона має ускладнення щодо здійснення власних речових прав на належне їй майно, що суперечить її інтересам.
В судове засідання сторони не прибули.
Представник позивача ОСОБА_5 надав до суду заяву про розгляд справи у свою та своєї довірительки відсутність, позовну заяву підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.42-43, 45-46, 52-55).
Відповідачі про розгляд справи повідомлялись належним чином судовими повістками з поштовими повідомленнями, які повернулись до суду без вручення, оскільки «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.48-49). Тому судом про розгляд справи відповідачів було повідомлено на офіційному веб-порталі «Судової влади» оголошеннями (а.с.50-51).
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачами відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Згідно ч.1 ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Згідно ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.
Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Згідно з ч.3 ст.357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.
Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з об`єкта нерухомого майна.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Згідно ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), співвласнику передається частина нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
Як роз`яснено в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Відповідно до п.6 вищенаведеної Постанови, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом /квартиру/. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Зазначена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається, згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Як встановлено в судовому засіданні,позивачці ОСОБА_1 ,на підставі договору дарування від 10.12.2004 року за реєстровим № 4808, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О., належить 4/7 частини домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.9-12). Позивачка має намір скористатись своїм правом та здійснити виділ у натурі частки із домоволодіння АДРЕСА_1 . Відповідно до витягу інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 300613963 від 21.02.2022 року, право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за:
- 4/7 частки - за ОСОБА_1 , на підставі договору дарування, р/н 4808, виданий 10.12.2004 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігуновим С.О.;
- 5/21 частки - за ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 299, виданий 07.05.2015 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Книгіною О.А.;
- 4/21 частини - за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі продажу, р. №1-2590, виданого 03.06.1989 року Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою (а.с.10-12).
Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, виданого ФОП ОСОБА_4 від 21 січня 2022 року № 1, позивачці належить 4/7 частини у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, яка складається з: житлового будинку (літ.«В»), загальною площею 77,4 кв.м, житловою площею 42,4 кв.м; літньої кухні (літ.«Г»); навісу (літ.«г»); гаражу (літ.«Д»); вбиральні (літ.«З»); сараю (літ.«К»); споруджень № 2-7, І, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13). У вищевказаному висновку зазначено, що за технічними показниками, 4/7 частини об`єкта є відокремленими, мають окремий вихід і можуть бути виділені в натурі, без виконання будівельних робіт та є можливість використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин. Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданим ФОП ОСОБА_4 від 21.01.2021 року, інвентаризаційна справа: № б/н, 4/7 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 та знаходиться у її користуванні (а.с.14-17).
Отже, з урахуванням висновку щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна, в якому зазначено, що за технічними показниками, 4/7 частки об`єкта, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є відокремленими, мають окремий вихід і можуть бути виділені в натурі, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Керуючись ст.3-10, 30, 57-60, 208-209, 212-215, 280 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виділ майна, що перебуває у спільній частковій власності задовольнити.
Виділити в натурі належну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ), 4/7 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ), на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ), право власності в цілому на об`єкт нерухомого майна: частину житлового будинку (літ.«В»), загальною площею 77,4 кв.м, житловою площею 42,4 кв.м; літню кухню (літ.«Г»); навіс (літ.«г»); гараж (літ.«Д»); вбиральню (літ.«З»); сарай (літ.«К»); спорудження № 2-7, І, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал