Справа № 130/1101/23
Провадження № 22-ц/801/1453/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 рокуСправа № 130/1101/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Міхасішина І.В., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук О.А.,

за участю сторін: заявника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №130/1101/23 зазаявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Виноградського Антона Павловича на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 травня 2023 року, яке ухвалене суддею Заярним А.М. в Жмеринському міськрайонномусуді Вінницької області, повний текст складено 22 травня 2023 року,

в с т а н о в и в :

В травні 2023 року ОСОБА_4 звернувся в суд з заявою про видачу обмежувального припису, за участю заінтересованої особи ОСОБА_3 , мотивуючи заяву тим, що ОСОБА_4 зазнає систематичного психологічного і фізичного насилля з боку колишньої співмешканки ОСОБА_3 , що виражається у спричиненні йому тілесних ушкоджень, образ, переслідуванні та нав`язливих телефонних дзвінках, які супроводжуються погрозами, залякуванням та образами. Зазначені дії вчиняються в присутності та відносно спільної доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З приводу таких фактів заявник неодноразово звертався до правоохоронних органів.

За результати розгляду таких звернень заявника працівниками поліції були складені відповідні протоколи. В свою чергу постановами Жмеринського міськрайонного суду ОСОБА_3 було неодноразово визнано винуватою у вчиненні правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП та застосовано відносно неї адміністративне стягнення.

Враховуючи викладене просив суд заборонити ОСОБА_3 наближатися менш ніж на 100 м до місця проживання ОСОБА_1 ; менш ніж на 10 м до ОСОБА_1 ; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 ; переслідувати та у будь-яких спосіб спілкуватися з ОСОБА_6 , у тому числі: вести листування, телефонні переговори або контактувати з ним через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб, обмежити ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною у місці її перебування.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 травня 2023 року позов задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наближатися менш ніж на 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Виноградський А.П. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним і необґрунтованим внаслідок неповноти встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильності дослідження і оцінки судом поданих доказів, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про видачу обмежувального припису в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в діях ОСОБА_3 є ознаки повторності у вчиненні щодо ОСОБА_1 психологічного та фізичного насильства, що виражається у спричиненні йому тілесних ушкоджень, пошкодженням майна, образах, нав`язливих телефонних дзвінках, які супроводжуються погрозами, залякуваннями та образами, а також ризики продовження застосування такого насильства у майбутньому. Дані дії здійснюються ОСОБА_3 у присутності їх спільної доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим піддає доньку психологічному насильству.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що з копії листа від 22 березня 2023 року №3556/213/01-2023 начальника Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області Присяжнюка А.В., за період з 2021 року було зареєстровано 16 звернень ОСОБА_1 , зокрема: з приводу сварок з ОСОБА_3 , невиконання нею батьківських обов`язків, насильства в сім`ї та нанесення нею тілесних ушкоджень За вищевказаними зверненнями ОСОБА_3 було притягнуто до відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, також співробітниками поліції відносно ОСОБА_1 винесено постанову за ст. 183 КУпАП. За іншими заявами було прийнято рішення згідно Закону України «Про звернення громадян» та відповідь направлено заявнику (а.с.4 5).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являються ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.6).

Згідно з повідомлення керівника апарату суду, на розгляді Жмеринського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, відомості про який внесені до ЄРДР за 30000359 від 07 жовтня 2022 року, у якому ОСОБА_7 є потерпілою. Суд сприймає це повідомлення як характеризуючу обставину (а.с.19), а також зважає на застереження, передбачені у ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно копій постанов Жмеринського міськрайонного суду від 07 лютого 2022 року, 09 лютого 2022 року, 02 серпня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_8 ) та накладено адміністративне стягнення. Постановами від 21 березня 2023 року та 02 серпня 2022 року ОСОБА_3 визнано винною за ч.ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_1 ) та накладено стягнення за вчинене правопорушення. Постановою суду від 21 січня 2022 року справу відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення. В усіх постановах, за виключенням однієї від 21 березня 2023 року, сварка відбувалася по місцю проживання ОСОБА_3 , а одна, по місцю проживання ОСОБА_9 в АДРЕСА_1 (а.с.20 25, 27 31).

У статті 5 ЦПК України вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється на колишнє подружжя незалежно від факту спільного проживання (пункт 2 частини другої статті 3 наведеного вище Закону України).

Визначення конкретних видів, передбачених частиною другою статті 26 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заходів тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язків, які покладаються на нього, а також строку на який видається обмежувальний припис належить до компетенції суду.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564 св 19) зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно за висновком Верховного Суду викладеними у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971 св 19) тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вивчивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що суд вірно оцінив наявність конфліктної ситуації між сторонами, ризики домашнього насильства з боку ОСОБА_3 , які вона неодноразово вчиняла відносно заявника, а тому обрав необхідний та достатній захід тимчасового обмеження її прав, видавши обмежувальний припис із забороною наближатися до місця його проживання на відстань меншу ніж 100 метрів.

Колегія суддів вважає, що надані заявником докази у своїй сукупності свідчать про наявність ризиків повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 , а тому з метою забезпечення ефективного захисту заявника необхідність у видачі обмежувального припису, який застосовано судом першої інстанції є виправданою.

Відмовивши в іншій частині вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що заявник не надав доказів, що ОСОБА_3 вчиняє щодо нього інші дії, зокрема, веде листування, телефонні переговори, контактує з ним через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб, розшукує його та переслідує. Крім того, він не довів, що існують ризики для спільної з ОСОБА_3 дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки з наданих заявником доказів не вбачається, що ОСОБА_3 вчиняє будь-які агресивні чи насильницькі дії щодо їх спільної доньки, тому заборона її у спілкуванні з дитиною, фактично призведе до порушення його батьківських прав.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для скасування або зміни рішення суду колегією суддів не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Виноградського Антона Павловича залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 липня 2023 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Міхасішин І.В.

Рибчинський В.П.