ПОСТАНОВА

Іменем України

21 квітня 2023 року м. Кропивницький

справа № 941/141/21

провадження № 22-ц/4809/46/23

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів Дьомич Л. М., Мурашка С. І.

розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області у складі судді Шаєнко Ю. В. від 31 березня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

26 січня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі позивач, банк) звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 29 жовтня 2007 року, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Зазначив, що банком на підставі укладеного між ними договору було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а також надано відповідачці у користування кредитну картку, тобто надана можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.

Банк вказує, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, проте відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість, яка станом на 30 листопада 2020 року становить 15680,73 грн, з яких: 11037,59 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0, 00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 11037,59 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 000,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 3887,40 грн заборгованість за простроченими відсотками, 755,74 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 0,00 грн. нарахована пеня, 0, 00 грн. нараховано комісії.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути зазначену суму боргу та судові витрати.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 31 березня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 11037,59 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку відшкодування судових витрат у розмірі 992,40 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржниця, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати рішення та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції поверхнево віднісся до дослідження доказів наданих позивачем та не в повній мірі дослідив розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, внаслідок чого не були враховані кошти, сплачені відповідачкою.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Статуту АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та зобов`язань ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ КБ «ПриватБанк» (а. с. 36).

Відповідно до заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 29 жовтня 2007 року відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 300 грн, з базовою процентною ставкою 22,8% з розрахунку 360 днів на рік, з розміром комісії за кредитне обслуговування 1% від суми заборгованості. Дія кредитного ліміту припиняється останнім місяцем до якого діє кредитна карта. Відповідачка вказала, що ознайомилась і погодилась з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, які складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, що засвідчила власноручним підписом (а. с. 20).

На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 29 жовтня 2007 року банк відкрив відповідачці особовий рахунок та встановив кредитний ліміт в сумі 300 грн, який згодом неодноразово збільшувався: з 31 січня 2008 року - 1000 грн, з 18 вересня 2008 року - 1600 грн, з 27 вересня 2010 року 3000 грн, з 27 грудня 2010 року - 3600 грн, з 09 квітня 2011 року 4200 грн, з 02 червня 2011 року - 5000 грн, з 07 серпня 2011 року - 6000 грн, з 23 березня 2012 року - 11000 грн, з 16 квітня 2012 року - 11500 грн, з 13 жовтня 2017 року 14000 грн, з 24 вересня 2019 року - 0,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 (а. с. 18).

Згідно з наданою позивачем довідкою, відповідачці були надані наступні платіжні (кредитні) картки: ІНФОРМАЦІЯ_1 - картка № № НОМЕР_1 з терміном дії до 10/15; 17 березня 2012 року картка № НОМЕР_2 з терміном дії до 10/15; 03 квітня 2015 року картка № НОМЕР_3 з терміном дії до 03/19 (а.с. 19).

За здійсненим банком розрахунком за кредитним договором № б/н від 29 жовтня 2007 року станом на 30 листопада 2020 року становить 15680,73 грн, з яких: 11037,59 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0, 00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 11037,59 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 000,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 3887,40 грн заборгованість за простроченими відсотками, 755,74 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 0,00 грн нарахована пеня, 0, 00 грн. нараховано комісії (а. с. 5-17).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу ч.ч. 1,2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порядку ч. 2, ч. 4 та ч. 8 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В силу ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зроблений правий висновок, за яким без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічні висновки викладені, зокрема і в Постановах Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 207/2952/17, від 26 серпня 2020 року у справі № 766/19614/18 та ін., що свідчить про усталену судову практику.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін, і оформлений у формулярах або інших стандартних формах за підписом сторін.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У даній справі між сторонами 29 жовтня 2007 року був укладений договір про відкриття кредитної карти, за умовами якого остання отримала кредитний ліміт «Фінансовий» в сумі 300 грн, та його повернення щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості. Таким чином за даним договором сторонами було узгоджено нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі 1,9% на місяць (22,8 % річних).

Проте, згідно наданих розрахунків позивачем станом на 30 вересня 2019 року (а. с. 9), банк почав нараховувати відсотки за користування кредитом за ставкою 3,5% на місяць (42% річних) та 3,8% на місяць (43,2 річних).

Таким чином, позивачем розмір процентної ставки за користування кредитними коштами в односторонньому порядку змінювався в сторону збільшення, а тому заборгованість за процентами нарахована в більшому розмірі ніж 1,9% на місяць (22,8 % річних), що не передбачено умовами договору.

Тобто, умови кредитування станом на 30 вересня 2019 року, які застосував банк у відносинах з відповідачкою, істотно відрізняються від тих умов, які були передбачені їхнім договором № б/н від 29 жовтня 2007 року.

Доказів, які б розкривали зміст нових досягнутих сторонами домовленостей про нові умови кредитування, суду не надано.

Тому, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув заборгованість по тілу кредиту заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

На підставі укладеного договору відповідач ОСОБА_1 отримала кредитну картку, на яку зарахований кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд першої інстанції не в повній мірі дослідив розрахунок заборгованості за договором б/н від 29 жовтня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 30 вересня 2019 року та 30 листопада 2020 року, і відповідно не надав належної оцінки цьому доказу.

Відповідачем в період з 2007 року по 2020 рік в рахунок погашення заборгованості за кредитом внесено кошти, що перевищують розмір кредитного ліміту 14 000 грн. Таким чином з наданого Банком розрахунку вбачається, що відповідач виконав свої зобов`язання перед банком, повернувши у повному розмірі надані Банком кредитні кошти.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Згідно з нормами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, при звернення з апеляційною скаргою ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмір 1023,60 грн (а. с. 137).

Таким чином з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 1023,60 грн.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 31 березня 2022 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) суму судового збору за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції у розмірі 1023,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

О.А.Письменний Л. М. Дьомич С. І. Мурашко