ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4747/23 Справа № 201/8723/18 Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В.І. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди та стягнення грошових коштів,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

10 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві власності належить нежитлове приміщення АДРЕСА_1 . 24 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди за умовами якого вона передає дане нежитлове приміщення відповідачу строком на 2 місяці з дня підписання акту прийому-передачі. Орендар зобов`язався провести ремонтні роботи в приміщенні, сплачувати комунальні послуги. Проте взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, ремонт приміщення не здійснив, проте користувався ним, не сплатив комунальні послуги.

З урахуванням викладеного та враховуючі уточнені позовні вимоги просила суд розірвати договір оренди нежитлового приміщення №2 по АДРЕСА_2 від 24.04.2017 та стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 91 480 грн та судові витрати в сумі 4200 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди та стягнення грошових коштів було відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

03 квітня 2023 року від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування рішення й винесення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права, не враховано висновків суду вищої інстанції щодо недобросовісних дій відповідача, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Також, в обґрунтуванні доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд не застосував норми статті 785 ЦК України щодо обов`язку відповідача повернути орендоване майно, що призвело до незаконної відмови у розірванні договору та сплати грошових коштів за користування приміщенням.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 91 480 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №71215447 від 24.10.2016 (а.с. 3)

24 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .

Договором щомісячна орендна плата не визначена.

Пунктом 3.4 Договору передбачено, що орендна плата за час проведення ремонту приміщення не сплачується.

Передача приміщення здійснюється за актом прийому-передачі.

Актом прийому передачі від 24.04.2017 ОСОБА_1 передала в безоплатне користування нежитлове приміщення АДРЕСА_1 на 2 місяці, для проведення ремонту та використання за цільовим призначенням.

Позивачка зазначає, що відповідач не здійснив ремонту нежитлового приміщення, не сплатив комунальні платежі, чим порушив умови договору.

Відповідач заперечує будь-яку свою участь в даних відносинах з позивачкою.

При ухваленні рішення судом першої інстанції було зроблено висновок про те, що позивачкою не доведені належним чином наведені в позовній заяві обставини, а докази надані до неї не дають можливості вважати встановленою та доведеною обставину, про яку стверджує позивач.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Згідно ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк; законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ст.ст. 763, 764 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором; якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Статтею 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Застосування зазначеної неустойки обумовлюється тим, що зобов`язання наймача з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди і наймодавець у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Виходячи з наведеного, Верховний Суд у постанові від 31.01.2020 року у справі № 916/2724/18, зазначає, що при здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

Для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України. Тобто судам необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Верховний Суд зазначає у наведеній постанові, що до предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, входять обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, у якості доказу невиконання орендарем своїх зобов`язань за договором, позивачка долучила до матеріалів справи лише копію договору від 24 квітня 2017 року та копію Акту прийому-передачі від 24 квітня 2017 року.

Дослідивши зазначений договір колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ні спірний договір, ні норми чинного законодавства, яким обґрунтовано позовні вимоги не містять вимоги про те, що саме на відповідача у справі покладено обов`язок складення акту повернення майна з оренди.

Крім того, як було вірно зазначено судом першої інстанції, позивачка не надала суду доказів не виконання відповідачем умов договору, відомостей щодо того як виглядало приміщення до укладання такого договору та після закінчення дії договору, не надано доказів несплати відповідачем комунальних послуг.

Отже, посилання позивачки виключно на текст спірного договору, не може вважатися за наведених обставин належним обґрунтуванням позовних вимог у даній справі.

Інших доказів невиконання умов договору чи бездіяльності та невчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від обов`язку оформити повернення орендованого майна матеріали справи не містять.

Доводи апелянта про неправильне застосування судом норм матеріального права не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи.

При таких обставинах апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 91 480 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: