Справа № 178/1893/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
21 квітня 2023 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого Цаберябого Б.М.
при секретарі Янченко Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.Кринички справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору та визнання права власності, -
Однак, через погане самопочуття ОСОБА_2 , в обумовлений період, а саме з 03 січня 2007 року по 12 січня 2007 року для підписання та посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки до нотаріальної контори так і не з`явилась. Позивач зазначає, що з метою можливості користування земельною ділянкою та отримання за неї орендної плати, ОСОБА_2 видала довіреність на ім`я знайомої позивача, ОСОБА_3 , якою уповноважила останню отримувати орендну плату згідно з за земельну ділянку, згідно Державного акту серії ДП № 095614, яку посвідчено приватним нотаріусом Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Чорною О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 181.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання сповіщена.
У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.
Статтею 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Але якщо сторони домолися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилитися від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Статтею 657 ЦК України, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Однак, через погане самопочуття ОСОБА_2 , в обумовлений період, а саме з 03 січня 2007 року по 12 січня 2007 року для підписання та посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки до нотаріальної контори так і не з`явилась. З метою можливості користування земельною ділянкою та отримання за неї орендної плати, ОСОБА_2 видала довіреність на ім`я знайомої позивача, ОСОБА_3 , якою уповноважила останню отримувати орендну плату згідно з за земельну ділянку, згідно Державного акту серії ДП № 095614, яку посвідчено приватним нотаріусом Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Чорною О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 181. Судом встановлено, що починаючи з 2007 року ОСОБА_1 користується отриманою земельною ділянкою та отримує за неї орендну плату.
Таким чином, враховуючи, що сторони домовились щодо істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна та відбулось повне його виконання, але неможливо нотаріально посвідчити договір, позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним обґрунтовані, тому суд вважає, що є підстави задовольнити позов.
Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 280, 282 ЦПК України суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору та визнання права власності задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Криничанський районний суд шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: Б. М. Цаберябий