Номер провадження: 22-ц/813/557/23
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення збитків завданих за неналежне виконання договірних правовідносин,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА.

Короткий зміст позовних вимог.

27 липня 2016 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення збитків завданих за неналежне виконання договірних правовідносин, в якому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у сумі 94060,40 гривень, яка складається: з 85651 гривень - відновлювальні ремонтні роботи нежитлових підвальних приміщень; 5400 гривень - дезінсекція (обеззараження) всіх підвальних приміщень; 3000 гривень - оцінка проведення вартості матеріальної шкоди; 09,40 гривень - повідомлення про дату та місце проведення незалежної оцінки вартості матеріальної шкоди; стягнути моральну шкоду у сумі 90000 гривень та судовий збір за подачу позовної заяви у сумі - 1840,60 гривень.

При цьому посилалась на те, що їй на праві приватної власності належить нежитлове підвальне приміщення по АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з приміщень загальною площею 155,7 кв.м., основною площею 50,4 кв.м.

28 лютого 2015 року між її представником ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено Договір користування нежитловим приміщенням, згідно якого власник передав, а особа прийняв у тимчасове безоплатне користування нежитлове приміщення належне на правах приватної власності власнику строком на один рік, тобто до 28 лютого .2016 року, в стані що дозволяє здійснювати його нормальну експлуатацію.

18 березня 2016 року між її представником ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на раніше визначених умовах вдруге укладено договір користування нежитловим приміщенням до 31 грудня 2016 року, в стані що дозволяє здійснювати його нормальну експлуатацію.

Відповідно до умов п.1.1. Договору відповідач прийняв у власника в тимчасове безоплатне користування нежитлові підвальні приміщення в стані, що дозволяли здійснювати нормальну їх експлуатацію.

В порушення умов Договору, відповідач за фактичним, без орендної плати використанням нежитлових підвальних приміщень під час дії Договору в одноосібному порядку розірвав його без будь-яких попереджень, залишивши використовувані ним нежитлові підвальні приміщення в стані непридатними для використання для будь-яких цілей, що є грубим порушенням договірних зобов`язань.

З урахуванням характеру пошкодження всіх підвальних приміщень загальною площею 155,7 кв.м. по АДРЕСА_1 , Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 було надіслано повідомлення про дату та місце проведення незалежної оцінки вартості матеріальної шкоди, що підтверджується квитанцією на суму 9 дев`ять грн. 40 коп.

Згідно звіту №89/16 про незалежну оцінку вартості матеріальної шкоди, нанесеного власнику нежитлових підвальних приміщень, загальною площею 155,7 кв.м. по АДРЕСА_1 , складає 80140 гривень, а вартість відновлювального ремонту - 85651 гривень.

За проведення вказаної оцінки позивачем було сплачено 3000 гривень. Також вартість обробки всіх підвальних приміщень загальною площею 155,7 кв.м. по АДРЕСА_1 - склала 5400 гривень.

З урахуванням віку власника нежитлових підвальних приміщень, настання хвороби внаслідок хвилювань, характеру пошкодження приміщень, непридатність їх до використання за цільовим призначенням, невиконання відповідачем санітарних вимог, порушення умов Договору безкоштовного користування нежитлових підвальних приміщень за рахунок їх належного догляду позивач вважала, що є причиною настання моральних страждань власника нежитлових підвальних приміщень, розмір якої виходячи з принципу розумності та виваженості, стороною позивача оцінюється в 90000 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення збитків завданих за неналежне виконання договірних правовідносин задоволено частково. Стягнено з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у загальному розмірі 88549,40 гривень та моральну шкоду у розмірі 1000 гривень, а всього 89549,40 (вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот сорок дев`ять грн 40 коп.) гривень. Стягнено з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1840,60 (одна тисяча вісімсот сорок грн 60 коп.) гривень. В іншій частині позову відмовлено.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року скасовано та постановлено нове судове рішення. У задоволені позову ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення збитків завданих за неналежне виконання договірних правовідносин та стягнення моральної шкоди відмовлено у повному обсязі. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору в розмірі 2760,91 грн.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 22 травня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення збитків, завданих за неналежне виконання договірних правовідносин, та відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , особа, яка не брала участі у справі, просить змінити оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки при прийнятті оскаржуваного рішення.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року до серпня 2022 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 24 квітня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №521/12093/19 (провадження №61-20975св19) дійшов наступного правового висновку: «відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., апеляційний суд не врахував, що він звернувся до суду як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки (частина перша статті 352 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених вище норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість дійти висновку щодо вирішення, чи невирішення судом першої інстанції питань про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Тобто апеляційному суду необхідно було відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., а у разі з`ясування, що судовим рішенням питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України».

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення збитків завданих за неналежне виконання договірних правовідносин.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нежитлові підвальні приміщення від 17 вересня 2008 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить об`єкт, який в цілому складається з приміщень, загальною площею 155,7 кв.м., основною площею 50,4 кв.м., відображених у технічному паспорті від 07.07.2005 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності позивачки зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19 вересня 2008 року. (т. 1 а.с.113)

28 лютого 2015 року між ОСОБА_1 , - представником за довіреністю власника нежитлового підвального приміщення ОСОБА_2 (Власник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , (Особа) було укладено Договір користування нежитловим приміщенням (Договір), згідно якого Власник передав, а Особа прийняв у тимчасове безоплатне користування нежитлове приміщення належне на правах приватної власності Власнику строком на один рік, тобто до 28.02.2016 року, в стані що дозволяє здійснювати його нормальну експлуатацію. (т.1 а.с.6)

18 січня 2016 року між ОСОБА_1 , - представником за довіреністю власника нежитлового підвального приміщення ОСОБА_2 (Власник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , (Особа) на раніш визначених умовах вдруге укладено Договір користування нежитловим приміщенням до 31 грудня 2016 року, в стані що дозволяє здійснювати його нормальну експлуатацію.

За умовами п. 2.3 Договору, Особа зобов`язана підтримувати майно у справному стані, здійснювати за свій рахунок поточний ремонт та нести витрати за використані комунальні послуги на утримання майна, якщо інше не встановлено законом або договором користування нежитловим приміщенням.

Також відповідно до п. 2.3 Договору за закінченням строку або дострокового припиненням користування, передане приміщення вважається повернутим Власнику з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі, в якому повинно бути зазначено технічний стан приміщення на момент його повернення. При передачі приміщення Особа повертає ключі Власнику і з цього моменту немає права у користуванні об`єктом. (т.1 а.с.7)

Відповідно Витягу з кримінального провадження №0003100, 29 квітня 2016 року до ЧЧ Приморського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява від громадянина ОСОБА_1 , в якій він просив прийняти заходи правового характеру щодо невстановленої особи, яка 28 квітня 2016 року таємно викрала його особисте майно, яке знаходилось по АДРЕСА_1 , тим самим завдавши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 10000 (десять тисяч) грн. (т.1 а.с.8)

23 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до слідчого СВ Приморського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області з заявою з метою надання інформації, що невстановленою особою у скоєному злочину є Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , 1983 р.н. (т.1 а.с.10)

02 травня 2016 року на адресу ОСОБА_3 було надіслано повідомлення про дату та місце проведення незалежної оцінки вартості матеріальної шкоди, що підтверджується квитанцією на суму 09,40 гривень. (т.1 а.с.13)

Згідно звіту №89/16 про незалежну оцінку вартості матеріальної шкоди, вартість матеріальної шкоди, завданої власнику нежитлових підвальних приміщень, загальною площею 155,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , становить 80140 (вісімдесят тисяч сто сорок) грн., а вартість відновлювального ремонту становить 85651 (вісімдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят одна) грн (т.1 а.с.18-26).

Згідно рахунку №0505/16 від 04 травня 2016 року та акту приймання-передачі виконаних робіт за послуги, пов`язані з проведенням оцінки у визначенні вартості матеріальної шкоди, спричинених власнику нежитлових підвальних приміщень загальною площею 155,7 кв.м. по АДРЕСА_1 склала - 3000 (три тисячі) грн (т.1 а.с.15, 17).

Як вбачається з акту огляду від 29 квітня 2016 року, складеного комісією ТОВ «Спецспектор Одеса», у зв`язку зі зверненням ОСОБА_4 (заява) проведено огляд приміщення підвалу будинку по АДРЕСА_1 . За ентомологічними показниками необхідно провести знезараження (дезинсекцію) аерозольним методом спеціальними засобами для знищення шкідників. Згідно прайс-листу вартість обробки всіх підвальних приміщень - складає 5400 (п`ять тисяч чотириста) грн (т.1 а.с.42).

Відповідно до ст. 525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Разом з тим, відповідач, в порушення умов Договору, під час дії Договору в одноосібному порядку розірвав його без будь-яких попереджень, залишивши використовувані ним нежитлові підвальні приміщення за адресою: АДРЕСА_1 в стані непридатному для використання, що є грубим порушенням договірних зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Отже, судом першої інстанції встановлено, що діями відповідача позивачці було завдано матеріальну шкоду у вигляді пошкодження майна позивачки, що повною мірою доводиться матеріалами справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути матеріальну шкоду в загальному розмірі 88549,40 гривень, яка складається з визначеної звітом матеріальної шкоди завданої власнику нежитлових підвальних приміщень, загальною площею 155,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 80140 гривень, дезінсекції (обеззараження) всіх підвальних приміщень у розмірі 5400 гривень, оцінки проведення вартості матеріальної шкоди у розмірі 3000 гривень, повідомлення про дату та місце проведення незалежної оцінки вартості матеріальної шкоди у розмірі 09,40 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Згідно до п.п. 7, 8 зазначеної постанови, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Крім матеріальної шкоди позивачці також було заподіяно моральну шкоду, що виразилася в тому, що був порушений звичний спосіб життя позивачки, з приводу пошкодження її майна та непридатністю його до використання за цільовим призначенням позивачка постійно перебувала у стресовому стані та змушена була докладати додаткові зусилля для відновлення порушеного становища. Тому суд першої інстанції вважав, що з врахуванням обставин справи розмір моральної шкоди слід визначити в розмірі 1000 гривень.

На підставі викладеного, позовні вимоги були задоволенні частково.

Відтак, з наведеного вбачається, що станом на момент постановлення судом першої інстанції оскаржуваного рішення та на час його апеляційного перегляду жодні права та інтереси ОСОБА_1 порушені не були, оскільки спір про стягнення збитків завданих за неналежне виконання договірних правовідносин стосується виключно сторін у справі, оскільки цивільні зобов`язання щодо виконання договірних правовідносин виникли між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 .

Посилання ОСОБА_1 в апеляційний скарзі на те, що судом першої інстанції він не був залучений до справи, хоча він є безпосередньо учасником подій і оскаржуване рішення впливає на його права, обов`язки та правовідносини, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги з огляду на таке.

Так, з матеріалів справи вбачається, що скаржник в спірних правовідносинах, які виникли між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , діяв як представник за довіреністю ОСОБА_2 (т.1 а.с.43), в якій зазначено, що дана довіреність видана без права передоручення повноважень іншим особам.

Відповідно оскаржуване судове рішення не встановлює, змінює, обмежує, або припиняє права або обов`язки ОСОБА_1 , а лише особи яка її видала, а саме ОСОБА_2 .

З наведеного вбачається, що апеляційна скарга ОСОБА_1 направлена не на перегляд судового рішення, де ОСОБА_1 не був учасником справи, а фактично на перегляд рішення суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 статті 6 та статтею 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», №8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У Рішенні від 16 лютого 2017 року за заявою №18986/06 у справі «Каракуця проти України», Європейський суд з прав людини констатував відсутність порушення прав заявників, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з тим, що заявники ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_6 не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи, про що, зокрема, свідчить те, що вони протягом 1 року та 8 місяців не звертались до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду їх апеляційної скарги.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом звернення відповідача про перегляд заочного судового рішення, оскільки перегляд таких рішень гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

За таких обставин немає правових підстав вважати, що оскаржуваним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року вирішувались права та обов`язки ОСОБА_1 .

У частині 1 статті 352 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті та правового висновку Верховного Суду України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі №6-885цс15, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

За таких підстав, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що у даному випадку апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Керуючись ст. 367, 368, п. 3 ч. 1 ст. 362, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк