Номер провадження: 22-ц/813/2310/23
Справа № 505/2385/20
Головуючий у першій інстанції Вергопуло А. К.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкін А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання рухомого майна спільною сумісною власністю, розподіл рухомого майна, витребування рухомого майна, -

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 31 серпня 2020 року звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 , та просив встановити факт його проживання спільно з ОСОБА_2 в період з 15.11.2007 року по 30.08.2018 року однією сім`єю; визначити рухоме майно, яке підлягає розподілу, спільною сумісною власністю; розділити між ним та відповідачем сумісно нажите за час проживання однією сім`єю рухоме майно, виділивши йому в приватну власність: пральна машина марки «Самсунг» - 7850,00 грн.; газова плита 5200,00 грн.; холодильник марки «Самсунг» вартістю 12870,00 грн.; провід ШВВП2, 25 м, всього вартістю 1110,00 грн.; бетономішалка 4400,00 грн.; бензокоса 2185,00 грн.; ліжко 5350,00 грн.; шафа-купе 5000,00 грн.; кухонна стінка 5100,00 грн.; 4 м`яких стільця загальною вартістю 2400,00 грн.; горілка пропанова 258,00 грн.; бензопила 2345,00 грн.; лобзик штурман 1985,00 грн.; шуруповерт 1625,00 грн.; зварювальний апарат 4350,00 грн.; меблева стінка «Віка» - 11000,00 грн.; телевізор марки «Філіпс», вартістю 10000,00 грн.; мопед марки «Ямаха» - 12000,00 грн.; всього майна на суму 95028,00 грн. Залишити в приватній власності відповідача наступне майно: кухонний стіл 2100,00 грн.; табуретка 600,00 грн.; крісло-ліжко вартістю 3000,00 грн.; мийка вартістю 700,00 грн.; набор ВЕРС - 1985,-- грн.; стіл письмовий 1700,00 грн.; телевізор марки «LG», вартістю 5000,00 грн.; всього майна на суму 15085,00 грн. Стягнути з нього на користь відповідача різницю в частках рухомого розмірі 39971,50 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу. Витребувати у відповідача на користь позивача належне останньому майно, а саме: спальний гарнітур виробництва Німеччини (ліжко, пуфік, шафа), загальною 5500,00 грн.; телевізор марки «Діджетал», вартістю 700,00 грн.; тиски нові, 300 грн.; кухонні меблі 2500,00 грн.; полірований стіл, новий, вартістю 600,00 грн.; тумбочка-вмивальник, 400,00 грн.; болгарка, 700,00 грн.; супутникова антена, 300,00 грн.; велика драбина, вартістю 1000,00 грн.; двигун, 2 кВт, вартістю 250,00 грн.; двигун «з уліткою», 250,00 грн.; велосипед дамський, 2000,00 грн.; 3 м`які стільці, загальною вартістю 600,00 грн.; стоп-сигнали від авто «Волга», 2 шт., загальною вартістю 250,00 гри.; бензопила «Щіль», 2345,00 грн.; набір фарфорового посуду, 1000,00 грн.; інкубатор, 300,00 грн.; каструля, 4 л, 200,00 грн,; сковорода, 200,00 грн.; 4 ватні ковдри, загальною вартістю 1200,00 грн.; набор інструменту, 200,00 грн.; молотки, 5 шт., загальною вартістю 325,00 грн.; електродвигуни, 2 шт., 0,75 кВт, загальною вартістю 400,00 грн.; бабка для коси, 50,00 грн.; сокира велика, 100,00 грн.; 2 сокири маленькі, на загальну суму 100,00 грн.; дуршлак, 20,00 грн.; ніж великий, 50,00 грн.; сапа, 100,00 грн.; 2 возки («кравчучки»), на загальну суму 100,00 гри.; чайник, 200,00 грн.; праска, 100,00 грн.; 3 постільних набори, на загальну суму 600,00 грн.; 10 чашок, на суму 150,00 грн.; 10 ложок, 100,00 грн.; 10 вилок 100,00 грн.; 10 чайник ложок, 100,00 грн.; рибальські снасті та бур, вартістю 600,00 грн.; карбюратор, 200,00 грн.; кирка, 25,00,00 грн.; ланцюги до бензопили, 400,00 грн.; водоемульсійна фарба, 10 л, 250,00 грн.; ґрунтовка, 10 л, 100,00 грн.; бур, 200,00 грн.; баки 3 шт. ( 60 л, 100л, 400л.), на суму 1500,00 грн.; долото, 200,00 грн.; набір електроінструменту, 300,00 грн., а всього майна на загальну суму 26040,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 15.11.2007 року по 30.08.2018 року він проживав з відповідачем у громадянському шлюбі, вони вели спільне господарство, однак їх сімейні відносини в органі державної реєстрації актів цивільного стану не були зареєстровані.

Сторони проживали в зазначений період часу в належному матері відповідача - ОСОБА_3 , житловому будинку АДРЕСА_1 .

30.08.2018 року відповідач вигнала його з зазначеного житлового будинку і з цього дня фактичні шлюбні стосунки були припинені. За час сумісного проживання сторони придбали різне майно, яке відповідач не бажає добровільно розподілити.

Отже, задля вирішення питання щодо розподілу сумісно нажитого майка необхідно встановити факт проживання його та відповідача в період з 15.11.2007 року по 30.08.2018 року однією сім`єю.

Він вважає за необхідне розділити сумісно нажите майно. Крім того, відповідач незаконно утримує належне йому майно на праві приватної власності, чим порушує його права.

Відповідач позов не визнала. Надала відзив, згідно якого вказувала, що строк, коли позивач спільно мешкав з нею не відповідає обставинам справи, зазначеним у позові. Позивач почав спільно мешкати з нею з листопада 2008 року, та спочатку вони мешкали разом у її матері. Щодо припинення спільних відносин, то з 2016 року відносини між ними почали погіршуватись, позивач не дбав про матеріальний стан сторін, свої кошти витрачав на власний розсуд, в основному на своє хобі - риболовлю та невідомі їй цілі, тобто сторони разом проживали, але спільного господарства не вели, позивач свої прибутки тримав відокремлено та розпоряджався ними на власні потреби.

З 2017 року погіршився її стан здоров`я, а в січні 2018 року вона дізналась, що їй потрібно робити операцію на хребті. В червні було зроблено операцію та після повернення додому позивач нічого не бажав їй допомагати, повністю було припинено поділ обов`язків, позивач шукав квартиру, аби змінити місце мешкання, їздив на батьківщину в смт. Любашівка.

30.08.2018 року позивач переїхав в інше місце мешкання, а 01.09.2018 року вивіз всі речі, які вважав за потрібне забрати.

Отже сторони спільно мешкали та вели спільне господарство не з 2007 року, а з листопада 2008 рок, по кінець 2017 року (листопад місяць включно).

Щодо інструментів та обладнання, то вона не розуміється у всіх інструментах та не знає, які інструменти були у позивача, однак він забрав всі свої інструменти та деталі ще 01.09.2018 року, а може ще раніше, вона не слідкувала за наявністю інструменту, тим більше вона була в післяопераційному стані. Крім того, вона точно не знає, які інструменти були придбані під час спільного проживання, а які були привезені позивачем з попереднього місця мешкання, тому зазначає наступне: провода немає, його забрав позивач; бетономішалку забрав позивач; бензокосу забрав позивач; горілки пропанової немає, її забрав позивач; лобзика немає, його забрав позивач; шуруповерту немає, його забрав позивач; зварювальний апарат, його немає, забрав позивач; «Верс» набір вона навіть не знає, що це таке, але жодного інструменту в будинку немає; тиски, відсутні, їх забрав позивач; болгарки, немає, її забрав позивач; супутникова антена є, позивач може забрати її в будь який момент; драбини великої немає, її забрав позивач; двигунів немає їх забрав позивач; велосипеду дамського немає, його забрав позивач; бензопилу забрав позивач; інкубатор відсутній, його забрав позивач; набір інструменту немає, забрав позивач; молотків немає, забрав позивач; бабки для коси немає, забрав позивач; сокири великої немає, забрав позивач; 2 сокири маленькі, є лише одна, позивач може її забрати; карбюратор відсутній, забрав позивач; кирка, немає, забрав позивач; ланцюгів для бензопили, немає забрав позивач; водоемульсійна фарба (об`єм був не 10, а 5 л), використали під час спільного проживання; ґрунтовки немає використали під час спільного проживання; баки немає, забрав позивач; долото немає, забрав позивач; набір електроінструменту немає, забрав позивач.

Отже з інструменту та приладів є лише одна маленька сокира та супутникова антена, які позивач може забрати в будь-який момент, вона не чинить йому жодних перешкод аби їх забрати, позивач не звертався до неї з цього питання, тому позові вимоги в цій частині є недоведеними, право позивача не порушується.

Щодо майна, придбаного під час фактичного проживання однією сім`єю. Майно придбане під час проживання сім`єю без укладення шлюбу: холодильник марки «Самсунг» придбаний у 2009 році під час спільного проживання, вартість наразі біля 2500,00 грн. бувший у використанні; пральна машина марки «Самсунг» придбана в 2009 році 2000,00 грн.; газова плита 1500,00 грн., теж придбана в 2009 році.

Щодо іншого майна: ліжко - не має жодного ліжка; шафа купе - придбала ОСОБА_3 в 2016 році для онука; кухонні меблі (стінка, стіл та 4 табурета) - в 2015 році придбала ОСОБА_3 ; м`які стільці позивач привіз від свекрухи 4 шт. 1 забрав, інші 3 може забрати, це особисте майно позивача; телевізора марки «Філіпс» немає, мабуть забрав позивач; мопед марки «Ямаха» придбаний в грудні 2007 року до спільного проживання за її особисті кошти; крісло ліжко, ОСОБА_3 придбала для онука; мийка купувалась її матір`ю, ОСОБА_3 , наразі в неробочому стані; стіл письмовий ОСОБА_3 купила для онука; телевізор марки «LG» був, але забрав позивач.

Особисте майно позивача: телевізор діджитал є, позивач може його забрати; набір фарфорового посуду є, позивач може його забрати; утюг (праска), є позивач може його забрати; каструлі, сковороди, ковдри, кравчучки немає; чайник є її особистий, жодних чайників, які належать позивачу немає, після того як позивач забрав 01.09.2018 року свої речі чайник вона купувала особисто; постільних наборів немає, всі придбані після 2018 року; ложок, вилок та чашок немає в кількості 10 шт., бо все забрав позивач 01.09.2018 року та вона вимушена була купувати все нове.

Отже, вважає, що права позивача жодним чином не порушені, в наявності є телевізор марки «Діджитал», праска, набір фарфорового посуду, однак позивач за ними не звертався, їх чомусь залишив в її будинку.

У зв`язку з вищенаведеним, визнає позовні вимоги частково, лише в частині визнання факту проживання однією сім`єю в період з листопада 2008 року по листопад 2017 року включно; визнає позові вимоги в частині поділу спільного сумісного майна частково лише щодо наступного майна: холодильник марки «Самсунг» придбаний 2009 році під час спільного проживання, вартість наразі біля 2500,00 грн. бувший у використанні, пральна машина марки «Самсунг» придбана в 2009 році, орієнтовна вартість біля 2000,00 грн., газова плита орієнтована вартість біля 1500,00 грн., теж придбана в 2009 році. Під час поділу спільного сумісного майна просить їй залишити пральну машину. Щодо витребування у неї особистого майна позивача, то позов не визнається взагалі, бо в наявності лише частина майна, яке позивач не забирає, за ним не вертався, а позовна заява використана з метою заподіяння їй майнової шкоди у вигляді судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2021 року Позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) у період з листопада 2008 року по листопад 2017 року включно.

Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 наступне майно: пральна машина марки «Самсунг» вартістю 4925,00 грн., газова плита вартістю 3350,00 грн., холодильник марки «Самсунг» вартістю 7685,00 грн.

Поділено майно, що є спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділивши ОСОБА_1 у приватну власність газову плиту вартістю 3350,00 грн. та холодильник марки «Самсунг» вартістю 7685,00 грн., а ОСОБА_2 пральну машину марки «Самсунг» вартістю 4925,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю вартості в частках майна у розмірі 6110,00 грн.

В інших позовних вимогах відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 354,52 грн.

Додатковим рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2021 року доповнено резолютивну частину рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання рухомого майна спільною сумісною власністю, розподіл рухомого майна, витребування рухомого майна, текстом наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати на правову допомогу у розмірі 1914 (одна тисяча дев`ятсот чотирнадцять) грн.00 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із 09.12.2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу відповідно до вимог якої просить суд рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10.11.2021 року в залишеній без задоволення частині позовних вимог, - скасувати та постановити в цій частині нове рішення про задоволення вказаної частини вимог у повному обсязі, а також змінити оскаржуване судове рішення в частині періоду проживання сторін однією сім`єю, встановивши цей факт проживання сторін однією сім`єю в період з листопада 2007 року по 30.08.2018 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції в залишеній без задоволення частині позовних вимог незаконним, необґрунтованим та таким, яке підлягає скасуванню з наступних мотивів та підстав.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом було неправильно визначений період проживання сторін однією сім`єю, з листопада 2008 року по листопад 2017 року включно.

Позивач зазначає, що рід час розгляду справи відповідачка погоджувалась з позивачем в тій частині що сторони сумісно проживали разом з листопада2 007 року по 30.08.2018 року і що саме 30.08.2018 року він припинив проживати разом з ОСОБА_2 .

Також апелянт вказує, що допитані судом першої інстанції свідки також підтвердили вказане.

Крім того, апелянт вказує, що попри наявність в матеріалах справи письмових доказів придбання зазначеного в позові майна в період сумісного проживання сторін, суд не визнав більшу частину майна сумісною власністю сторін по справі та відмовив в розподілі цього майна.

Що стосується позовної вимоги щодо витребування у відповідачки належного позивачу майна на загальну суму 26 040 грн, то в цій частині судом неправомірно не застосовано ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

З огляду на зазначене, апелянт вважає, що під час розгляду справи судом першої інстанції сторонами було надані всі необхідні та достатні докази для задоволення позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

27.06.2022 року ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно з якого вбачається, що відповідачка не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх такими, що суперечать матеріалам справи, та просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачка вказує, що твердження апелянт про те, що сторони проживали разом по серпень 2018 року є надуманим, такої згоди вона в суді не висловлювала.

Також, ОСОБА_2 звертає увагу суду на той факт, що під час судового розгляду свідки надали покази відносно того, що вони з позивачем проживали по серпень 2018 року є також надуманим, та таких свідчень не надавав жоден свідок.

З огляду на що, суд першої інстанції вірно встановив факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторін в період з листопада 2008 року по листопад 2017 року включно.

Твердження апелянта про те, що в матеріалах справи наявні письмові докази придбання сторонами зазначеного в позові майна в період сумісного проживання, не відповідають дійсним обставинам справи, таких письмових доказів на які вказує апелянт в матеріалах справи не має, внаслідок чого ці вимоги апеляційної скарги мають бути відхилені судом.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2022 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання рухомого майна спільною сумісною власністю, розподіл рухомого майна, витребування рухомого майна.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.06.2022 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання рухомого майна спільною сумісною власністю, розподіл рухомого майна, витребування рухомого майна було призначено до розгляду під головуванням судді Гірняк Л.А.

Рішенням Вищої ради правосуддя №126/0/15-23 від 21 лютого 2023 суддю ОСОБА_4 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 16.03.2023 року на підставі пункту 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28 грудня 2018 року (із змін. та доп.) визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: О.С. Комлевої, Т.В. Цюри.

Розпорядженням № 2385 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.03.2023 року у відповідності до рішення зборів суддів, згідно з пунктом 3.12 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28 грудня 2018 року (із змін. та доп.) було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Погорєлової С.О. та Заїкіна А.П.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.03.2023 року справу було прийнято до провадження головуючого судді Князюка О.В. та призначено розгляд справи на 13.04.2023 року о 09:30 год.

13.04.2023 року в судове засідання з`явився ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив суд її задовольнити.

Інші учасники справи до суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в провадженні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі, вони реалізували свої процесуальні права ще до введення державою карантину.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, тривалий розгляд справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, а також те, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо участі у судовому засіданні під час розгляду справи та висловили свою процесуальну позицію, тобто створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за вищевказаною явкою.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що за твердженням позивача, періодом проживання сторін є період з 15 листопада 2007 року по 30 серпня 2018 року.

За твердженням відповідачки, періодом проживання сторін є період з листопада 2008 року по листопад 2017 року включно.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 та індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5, ОСОБА_1 02.12.2004 року прийнятий на роботу у Котовські електричні мережі ВАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго».

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 27.06.2012 року.

Згідно довідки голови квартального комітету від 11.10.2018 року, підтвердженої начальником УКГБ міської ради Плахотним О. А., ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Проживав з 2006 року по 2018 рік зі співмешканкою ОСОБА_5 , вели спільне господарство, де була придбана вся побутова техніка, а також було проведено газ, опалення та зроблений капітальний ремонт будинку.

Згідно довідки голови квартального комітету від 20.07.2019 року, підтвердженої начальником УКГБ міської ради Плахотним О. А., ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Проживав з 2006 року по 2018 рік зі співмешканкою ОСОБА_5 . Було придбан: моток оса, бетономішалка, пральна машина, газова плита, холодильник, купе-шкаф, 2 телевізори, письмовий стіл, крісло-ліжко, пилосос, сварочний апарат, автомобіль марки «ВАЗ-2106», державний номерний знак НОМЕР_4 , кухня, стіл.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 , вона 24.02.2004 року прийнята тимчасово на роботу у Одеське відділення №7860 ПАТ «Ощадбанк»; 10.01.2007 року звільнена з роботи за п.2. ст. 41 КЗпП України.

Згідно копії технічного паспорту від 02.12.2007 року, власником мопеду марки «YAMAHA» є ОСОБА_2 .

Згідно виписки з епікризу №14368 Одеської обласної клінічної лікарні нейрохірургічного відділення, ОСОБА_2 поступила у нейрохірургічне відділення 14.06.2018 року, виписана 29.06.2018 року.

У судовому засіданні були допитані свідки зі сторони позивача, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також свідки зі сторони відповідача, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_6 , яка є сусідкою сторін, суду показала, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали однією сім`єю, проте періоду проживання вона не пам`ятає. Коли сторони припинили спільне проживання, вона зі своїм чоловіком допомагала позивачу вивезти його речі. Позивач забрав тільки одежу. Коли саме позивач вивозив речі вона не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_7 , який є батьком позивача, суду показав, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали однією сім`єю, проте періоду проживання він не пам`ятає. Припинили спільне проживання приблизно у 2018 році чи 2019 році. Під час спільного проживання сторони придбали багато майна, а саме: будівельні матеріали, інструменти, техніку. Меблі подарував сторонам він, свідок. Коли сторони припинили спільне проживання, позивач вивіз лише одежу і постільгу білизну.

Свідок ОСОБА_8 , який є сусідом позивача, суду показав, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали однією сім`єю, проте періоду проживання він не пам`ятає. Він з батьком позивача допомагав перекривати дах будинку, у якому сторони проживали приблизно у 2013-2014 роках. З приводу спільного придбаного майна, він пам`ятає лише те, що позивач придбав інструменти.

Свідок ОСОБА_9 , який є другом дитинства позивача, суду показав, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали однією сім`єю, проте періоду проживання він не пам`ятає. З приводу спільного придбаного майна, він пам`ятає лише те, що сторони придбали автомобіль. Він допомагав сторонам робити ремонт у будинку, у якому вони проживали, коли саме він не пам`ятає, приблизно 5-6 років тому.

Свідок ОСОБА_10 , яка є матір`ю позивача, суду показала, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали однією сім`єю, проте періоду проживання вона не пам`ятає. ОСОБА_1 не проживає з ОСОБА_2 приблизно третій рік. Сторони під час спільного проживання робили ремонт, придбали майно: пральну машинку, газову плиту, холодильник, інструменти, інше майно у будинок. Відповідачка вигнала її сина, він з будинку забрав лише одежу.

Свідок ОСОБА_11 , яка є сусідкою позивача, суду показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали однією сім`єю приблизно десять років. Проте, з якого часу по який вона не пам`ятає. З приводу спільного придбаного майна вона нічого не знає.

Свідок ОСОБА_12 , який є вітчимом відповідачки, суду показав, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали однією сім`єю приблизно 6 років, проте періоду проживання він не пам`ятає. Він проживає з матір`ю відповідачки ОСОБА_3 вже біля 7 років. На час початку їх спільного проживання з ОСОБА_3 , позивач вже жив з відповідачкою. Яке саме майно сторони придбали під час спільного проживання, він не пам`ятає. Пам`ятає лише, що мопед купувала відповідачка. Стосунки між сторонами почали погіршуватись, коли ОСОБА_2 захворіла.

Свідок ОСОБА_13 , яка є сусідкою матері відповідачки ОСОБА_3 , суду показала, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали однією сім`єю приблизно з 2008 року, розійшлись біля 3 років тому. З приводу спільного придбаного майна, то будівельні матеріали та меблі привозила відповідача з матір`ю, яка розплачувалась. Вона бачила як позивач зі своїми батьками та іншими невідомими їй людьми, перевозили речі позивача. Майно грузили у мікроавтобус, який був забитий речами, такими як: одяг, матрац, техніка (яку саме вона не знає). Яке ще майно позивач перевозив вона не бачила, оскільки у автомобіль не заглядала. Позивач пішов від відповідачки після проведеної їй операції

Свідок ОСОБА_3 , яка є матір`ю відповідачки, суду показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали однією сім`єю приблизно з листопада 2008 року, у липні 2009 року вони переїхали до належного їй будинку. Припинили спільне проживання сторони у серпні 2018 року. У 2012 році вона, за проханням своєї доньки, зареєструвала позивача у своєму будинку. Під час спільного проживання сторони придбали холодильник, пральну машинку та газову плиту, які перебувають у будинку, де сторони спільно проживали. Меблі придбані нею та її чоловіком. Прийшовши проживати у її будинок, позивач не мав майна, крім одягу і телевізору. Мати позивача подарувала матрац і постільну білизну. Стосунки між сторонами почали погіршуватись у період, коли відповідачка захворіла у 2017 році. Після проведеної відповідачці операції у 2018 році, позивач її покинув. Після цього він приїхав зі своїми батьками та забрав усе майно, навіть те, яке йому не належить, вивіз усе. Спірне майно, яке позивач вказав у позові, він вивіз.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач був зобов`язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилалася як на підставу своїх вимог, а відповідач - ті обставини, на які він посилався як на заперечення проти позову.

Верховний Суд неодноразово зазначає, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (постанова ВС КГС від 01.10.2020 року у справі № 910/9834/19).

За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова КЦС ВС у справі №643/6799/17 від 30.10.2019 року)

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю

У постанові КЦС ВС від 28 серпня 2019 року № 588/350/15-ц наголошено, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що за твердженням позивача, періодом проживання сторін є період з 15 листопада 2007 року по 30 серпня 2018 року.

За твердженням відповідачки, періодом проживання сторін є період з листопада 2008 року по листопад 2017 року включно. Вказане також підтверджується відзивом на апеляційну скаргу.

З огляду на зазначені обставини, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо помилковості висновків суду першої інстанції щодо встановлення проміжку часу проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Вказані висновки суду також підтверджуються наступними доказами у справі.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 та індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5, ОСОБА_1 02.12.2004 року прийнятий на роботу у Котовські електричні мережі ВАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго».

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 27.06.2012 року.

Згідно довідки голови квартального комітету від 11.10.2018 року, підтвердженої начальником УКГБ міської ради Плахотним О. А., ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Проживав з 2006 року по 2018 рік зі співмешканкою ОСОБА_5 , вели спільне господарство, де була придбана вся побутова техніка, а також було проведено газ, опалення та зроблений капітальний ремонт будинку.

Тобто з довідки вбачається, що головою квартального комітету засвідчено саме 11.10.2018 року, що позивач проживав (в минулому часі, тобто до моменту видачі вказаної довідки з відповідачкою, з огляду на що, суд дійшов висновку про те, що доводи позивача щодо спільного проживання сторін до листопада 2018 року є суперечливими.

Згідно довідки голови квартального комітету від 20.07.2019 року, підтвердженої начальником УКГБ міської ради Плахотним О. А., ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Проживав з 2006 року по 2018 рік зі співмешканкою ОСОБА_5 . Було придбано: моток оса, бетономішалка, пральна машина, газова плита, холодильник, купе-шкаф, 2 телевізори, письмовий стіл, крісло-ліжко, пилосос, сварочний апарат, автомобіль марки «ВАЗ-2106», державний номерний знак НОМЕР_4 , кухня, стіл.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 , вона 24.02.2004 року прийнята тимчасово на роботу у Одеське відділення №7860 ПАТ «Ощадбанк»; 10.01.2007 року звільнена з роботи за п.2. ст. 41 КЗпП України.

Згідно копії технічного паспорту від 02.12.2007 року, власником мопеду марки «YAMAHA» є ОСОБА_2 .

Згідно виписки з епікризу №14368 Одеської обласної клінічної лікарні нейрохірургічного відділення, ОСОБА_2 поступила у нейрохірургічне відділення 14.06.2018 року, виписана 29.06.2018 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що з 15.11.2007 року по 30.08.2018 року він проживав з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому майно, придбане у цей період, є спільною сумісною власністю його та ОСОБА_2 .

На підтвердження факту спільного проживання, позивачем представлено лише довідки голови квартального комітету та покази свідків.

Так, з довідок вбачається, що позивач з 2006 року по 2018 рік проживав зі співмешканкою ОСОБА_5 , вели спільне господарство, де була придбана вся побутова техніка, а також було проведено газ, опалення та зроблений капітальний ремонт будинку.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо критичної оцінки наданих довідки, оскільки вказані довідки сформовані на основі свідчень сусідів, однак не містять даних про джерела обізнаності осіб щодо підтверджених ними обставини, відсутності щодо них впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини які вони підтверджують чи відомостей про обізнаність таких осіб із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань. Вказані особи не були допитані в якості свідків у даній справі.

Під час розгляду справи судом першої інстанції в судовому засіданні були допитані свідки зі сторони позивача, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також свідки зі сторони відповідача, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_3 .

Даючи оцінку показанням свідків, суд вірно зазначив, що жоден свідок не зазначив період, коли сторони проживали разом однією сім`єю, з огляду на що вказане спростовує доводи апелянта, що містять протилежні твердження які не відповідають матеріалам справи.

Оскільки інших доказів спільного проживання позивача та відповідача однією сім`єю, а саме на підтвердження обставин спільного проживання, спільного побуту, взаємних прав та обов`язків подружжя з 15.11.2007 року по 30.08.2018 року суду не надано, та враховуючи факт визнання відповідачем періоду спільного проживання з листопада 2008 року по листопад 2017 року включно, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про можливість встановлення факту спільного проживання позивача з ОСОБА_2 однією сім`єю саме в період з листопада 2008 року по листопад 2017 року включно.

Щодо визначення та розподілу спільно придбаного майна, суд зазначає наступне.

Позивач просив виділи йому у приватну власність наступне майно: пральна машина марки «Самсунг»; газова плита; холодильник марки «Самсунг»; провід ШВВП2, 25 м,; бетономішалка; бензокоса; ліжко; шафа-купе.; кухонна стінка; 4 м`яких стільця; горілка пропанова; бензопила; лобзик штурман; шуруповерт; зварювальний апарат; меблева стінка «Віка»; телевізор марки «Філіпс»; мопед марки «Ямаха»; при цьому залишити відповідачці наступне майно: кухонний стіл; табуретка; крісло-ліжко; мийка; набор ВЕРС; стіл письмовий; телевізор марки «LG».

Відповідач визнала позові вимоги в частині поділу спільного сумісного майна лише щодо наступного майна: холодильник марки «Самсунг», пральна машина марки «Самсунг», газова плита. При йому просила виділити їй пральну машинку.

Суд також вірно зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності у сторін спільного бюджету, об`єднання отримуваних ними доходів, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Жодних чеків по придбанню рухомого майна, позивачем не надано, як в суді першої, так і апеляційної інстанції.

Суд критично оцінює показання усіх свідків, оскільки такі є взаємосуперечливими та обґрунтовано викликають у суду сумнів щодо їх об`єктивності та достовірності. Наприклад, батько позивача показав, що меблі подарував він, а мати відповідачки показала, що меблі купувала вона за власні кошти. Такі покази стосуються і іншого спірного майна.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, майно, заявлене позивачем як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, яке вказане в позові, не підтверджене належними доказами, зокрема квитанціями на їх придбання, що унеможливлює встановити час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання) та мету придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Проте, враховуючи визнання відповідачем спільного придбання холодильника марки «Самсунг», пральної машини марки «Самсунг» та газової плити, суд дійшов вірного висновку про можливість визнати вказане майно спільною сумісною власністю сторін, виділивши позивачу холодильник марки «Самсунг» та газову плиту, а відповідачці пральну машину марки «Самсунг».

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведені в апеляційній скарзі доводи загалом аналогічні викладеним в позовній заяві та їм надана оцінка судом першої інстанції, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.04.2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова