Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2194/23 Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М.
Категорія 101 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Шевчук А.М.

за участю секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/2194/23 за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа Житомирська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Томашевська Оксана Анатоліївна

на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 16 березня 2023 року, яка постановлена під головуванням судді Анциборенко Н.М.

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою, в якій просили встановити факт проживання матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вітчима ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та заявників однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини.

На обґрунтування заяви зазначили, що мати заявників ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після її смерті відкрилась спадщина на 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 та на 1/12 частини квартири АДРЕСА_2 . Спадкоємцями ОСОБА_3 є її чоловік ОСОБА_4 та сини: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , тобто заявники у справі.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_3 прийняв, але не оформив своїх спадкових прав.

Після смерті ОСОБА_4 також відкрилась спадщина на частини квартири АДРЕСА_1 та на частини квартири АДРЕСА_2 .

Вказані квартири належали померлим та заявникам у справі на праві спільної сумісної власності, відповідно до свідоцтв про право власності на житло № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 27.08.2014, які видані Відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради від 27.08.2014.

Відповідно до довідки №482, виданої Приватним підприємством «Керуюча компанія «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне піжприємство№9-Сервіс» 05 липня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані та проживали разом в квартирі АДРЕСА_3 з моменту передачі квартири у приватну власність.

01 липня 2022 року заявники звернулися до державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартир, які належали їх померлій матері ОСОБА_3 .

Проте постановою державного нотаріуса від 01 липня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частину вказаних квартир після смерті ОСОБА_4 , оскільки заявники не надали документів, які б підвереджували їх родинні відносини з померлим, або документи які б встановлювали факт проживання їх однією сім`єю. У зв`язку з викладеним вони змушені звернутися до суду зі заявою про встановлення факту проживання разом з матір`ю та вітчимом однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 16 березня 2023 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник заявників подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує на те, що районний суд не врахував відсутність спору про право, оскільки відсутні інші спадкоємці, які б могли прийняти спадщину або претендували на її прийняття. Матеріали справи містять належні докази, які підтверджують та обґрунтовують заяву про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, відсутність інших спадкоємців, які б заявляли чи могли б заявити про своє право на спадщину.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу заінтересована особа не скористалась.

В судовому засіданні представник заявників доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника міської ради. Ухвалу суду першої інстанції вважає обґрунтованою та постановленою у відповідності до норм чинного законодавства.

Заслухавши доводи осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах передбачених ст.367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відмовляючи заявникам у відкритті провадження за заявою про встановлення юридичного факту, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи та зі змісту самої заяви, вбачається, що встановлення заявленого фактупов`язується з наступним вирішенням спору про право на спадщину, який має розглядатися в позовному провадженні.

Однак такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою Власових з підстав того, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, районний суд зазначеного до уваги не взяв, тому його висновок є помилковим.

Суд першої інстанції не зазначив, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , тобто не встановив між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно бут реальним, а не гіпотетичним.

Аналогічний висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц (провадження № 61-39374св18).

Відмова нотаріуса у видачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтв про прийняття спадщини пов`язана виключно з тим, що із наданих заявниками документів не підтверджується факт їх родинних відносин з померлим або факт їх постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Отже, висновок районного суду про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження є передчасним. У зв`язку з чим, суд також дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими, а оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Томашевська Оксана Анатоліївна - задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 16 березня 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 липня 2023 року.

Головуючий Судді