Справа № 583/4984/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді Яценко Н.Г.,

з участю секретаря судового засідання Артеменко О.С.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Кудіна О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в м. Охтирка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальності «ФІНФОРС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

08.12.2021 представник ТОВ «ФІНФОРС» звернувся із зазначеним позовом до суду, відповідно до якого просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 13.02.2019 № 488964-А в сумі 16086,00 грн., з яких 7000,00 грн заборгованість за кредитом (тіло заборгованості); 5586,00 грн заборгованість за відсотками та 3500,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (штрафи, пені). Позовні вимоги вмотивовані тим, що 23.05.2019 між ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «ФІНФОРС» було укладено договір факторингу № , згідно з яким до позивача перейшло право вимоги за кредитними договорами, що були укладені між первісним кредитором та фізичними особами, в тому числі і за кредитним договором від 13.02.2019 № 488964-А, укладеним між первісним кредитором ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_2 , підписаним позичальником одноразовим цифровим ідентифікатором № 720195, відповідно до якого відповідачці надано на взаємно узгоджених умовах грошові кошти в розмірі 7000,00 грн. на строк до 15.03.2019 з фіксованою процентною ставкою 1,33% в день, що складає 485,45% реальної річної процентної ставки за кредитом. Зазначені кредитні кошти були направлені позичальнику у безготівковій формі на вказану нею банківську картку. Проте відповідачка не повернула своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Згідно умов кредитного договору у разі прострочення строку користування кредиту протягом більше 30 календарних днів поспіль позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 50% від суми отриманого кредиту. Оскільки у добровільному порядку відповідачка умови договору не виконала це стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

14.12.2021 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні та призначено судове засідання з повідомленням учасників справи. Відповідачці роз`яснено право подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин на яких він ґрунтується, в строк не пізніше 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

24.12.2021 від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог, пославшись на їх необґрунтованість. Відповідачка зазначила, що 13.02.2019 вона особисто не брала у ТОВ «СС ЛОУН» грошових коштів у кредит. ТОВ «ФІНФОРС» таТОВ «СС ЛОУН» не надсилало їй оригіналу або паперової копії кредитного договору та договорів факторингу, відступлення права вимоги, чим порушило її права. Кредитний договір, який мається в матеріалах справи, не містить особистого підпису ОСОБА_2 та посилання на те, що він підписаний цифровим підписом, а тому вказаний договір не може вважатися підписаним сторонами і не тягне відповідних правових наслідків. Крім того, позивачем не надано графік розрахунків, підписаний позичальницею з відповідним розрахунком виплат після 15.03.2019 із зазначенням конкретних періодів, на підтвердження нарахованих відсотків, штрафів та пені. Позивачка звертає увагу суду на те, що представником ТОВ «ФІНФОРС» не надано належних доказів надсилання на її мобільний телефон одноразового цифрового ідентифікатора, а також не надано його реєстр, спосіб перевірки та докази переказу коштів на банківську карту ОСОБА_2 . Представником ТОВ «ФІНФОРС» не надано доказів того, що номер, на який надсилався одноразовий цифровий ідентифікатор, належить саме ОСОБА_3 , а також самого номеру одноразового цифрового ідентифікатора. Також позивачем зазначена невірна електронна пошта, яка, начебто, належить та використовується ОСОБА_2 . Позивачка вказує на те, що підписання електронного договору здійснено шляхом використання сторінки сервісу з надання онлайн позик, що суперечить визначеному законом порядку. Щодо вимог про стягнення пені ОСОБА_2 просили застосувати наслідки пропуску строку позовної давності (а.с. 65-68).

В судовому засіданні представник позивача вимоги за позовом підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, при цьому надав пояснення, які відповідають змісту його письмових пояснень від 03.01.2023 (а.с. 106-108), що позиція відповідачки, на його переконання, свідчить про мету ухилитися від взятих на себе обов`язків за кредитним договором. Так про укладення між сторонами кредитного договору свідчить наявнів матеріалах справи копії сторінок з веб-сайту та інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця, в яких покроково зафіксовано процес реєстрації особистого кабінету ОСОБА_2 в інформаційно-телекомунікаційній базі TOB «СС ЛОУН», під час якої відповідачка самостійно зазначала всі відомості щодо особи позичальника кредитних коштів, що підтверджується процедурою верифікації з її особистим фотознімком. В подальшому, після укладення кредитного договору шляхом введення ОСОБА_2 ідентифікатора, його примірник було направлено на електронну пошту відповідачки, адресу якої вона зазначила під час створення особистого кабінету. Крім того ОСОБА_2 укладала з первісним кредитором ТОВ «СС ЛОУН» дев`ять кредитних договорів, що свідчить про її обізнаність щодо процедури їх укладення у електронній формі, порядку виконання вказаних кредитних договорів та наслідків такого невиконання. Представник позивача звертає увагу суду на те, що при зверненні ОСОБА_2 до Печерського районного суду міста Києва із позовною заявою про визнання виконавчого напису, вчиненого на користь ТОВ «ФІНФОРС», таким, що не підлягає виконанню, вона була обізнаною про наявність заборгованості за кредитним договором та особу кредитора, про що вона особисто вказувала у позові. На ці обставини посилається суд в описовій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 13.07.2020 по справі № 757/10006, ухваленого за результатами розгляду даної справи. Стосовно строків позовної давності, то згідно п. 8.5. спірного кредитного договору позивач та відповідачка узгодили збільшення строку позовної давності до п`яти років, в тому числі на стягнення неустойки (штраф, пеня).

Також представник позивача зазначив, що не відповідають дійсності посилання ОСОБА_2 щодо не поширення приписів Закону України «Про електронну комерцію» на правочини, однією із сторін в яких є фізична особа, направлені на введення суду в оману, оскільки абзацом 2 ч. 2 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено обмеження дії Закону на правочини, які укладає фізична особа, що не є підприємцем та в порядку укладення цивільно-правової угоди реалізує товари, виконує роботи чи надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, з виключенням в тому випадку, якщо сторони такої угоди прямо домовились про застосування положень Закону України «Про електронну комерцію», а тому приписи відповідного Закону розповсюджуються на правовідносини, що виникли між сторонами. Також розділ 3 спірного кредитного договору містить порядок та умови надання кредиту та відсилає до правил надання коштів в кредит, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа є належним способом інформування про такий договір. Інформаційно-телекомунікаційна система первісного кредитора, у якій було укладено спірний договір, містить можливість для позичальника змінювати певні умови договору, а саме обирати розмір отриманих коштів в кредит та строк користування в межах передбачених правилами лімітів. Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, представник позивача вказує на те, що витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн. є неспівмірними та вагомо завищеними, оскільки перелік наданих адвокатом послуг не відповідають зазначеній сумі та годинам роботи адвоката. Крім того, адвокатом відповідачки не підтверджено факту наявності у нього касового апарата та касової книги, що може свідчити про наявність у нього можливості самостійно виписувати квитанції. З доданої до матеріалів справи квитанції не зрозуміло чи дійсно був проведений платіж ОСОБА_2 на суму 8000,00 грн., а отже дана квитанція не може слугувати доказом здійснення оплати послуг адвоката за правову допомогу у вказаній справі. Представник ТОВ «ФІНФОРС» звертає увагу на те, що позивач здійснив повний перелік технологічних дій та сприяв погашенню заборгованості відповідачкою в позасудовому порядку, однак зловживання ОСОБА_2 та її повна відмова від погашення заборгованості за кредитним договором унеможливили погашення заборгованість в позасудовий спосіб.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про день і час розгляду справи повідомлена належним чином, її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти вимог позивача з викладених у відзиві на позовну заяву підстав.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд виходить з наступного.

Так позивачем на підтвердження своїх вимог надано договір про споживчий кредит № 488964-А від 13.02.2019 (далі Договір), укладений в електронній формі між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_2 , за умовами якого кредитодавець надає позичальнику споживчий кредит у розмір та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором, про що свідчить електронний підпис позичальника одноразовим ідентифікатором «720195» (а.с. 5-14).

Згідно п. 1.2., 2.1. цього Договору строк, на який надається кредит 30 календарних днів. Загальний розмір наданого кредиту склає 7000,00 грн.

В п. 1.2., 2.1., 2.2. Договору зазначено, що плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,33% в день, строк кредиту з 12.01.2021 по 10.02.2021.

Відповідно до п. 3.2. Договору кредит надається позичальнику в безготівковій формі (шляхом зарахування суми кредиту на платіжну карту позичальника).

Згідно п. 8.3. Договору у разі прострочення строку користування кредитом, вказаного в п. 1.2. цього договору, протягом більше як на 30 календарних днів поспіль, позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 50 відсотків від суми кредиту, отриманого за цим договором.

В п. 4.1., 4.3. Договору зазначено, що позичальник зобов`язаний у строк, передбачений п.1.2. договору, повернути суму кредиту в повному обсязі, сплатити проценти за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором та додатковим угодам до нього; у випадку прострочення строку користування кредитом та виникнення простроченої заборгованості за цим договором, - повернути кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом, виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення, а також нарахований кредитодавцем штраф згідно п. 8.3. цього договору.

Відповідно до графіку платежів до Договору сума кредиту складає 7000,00 грн., проценти за користування кредитом складають 2793,00 грн., загальна сума, що підлягає стягненню складає 9793,00 грн. Термін платежу встановлений до 15.03.2019. Наведений у графіку платіж розрахунок загальної суми, що підлягає сплаті, складено з урахуванням належного, повного та своєчасного виконання позичальником зобов`язань за договором. У разі невиконання чи несвоєчасного виконання позичальником зобов`язань за договором загальну суму, що підлягає сплаті може бути збільшено на суму додатково нарахованих процентів та штрафів. (зворотній бік а.с. 13-14).

Крім того, електронним цифровим підписом ОСОБА_2 у виді одноразового ідентифікатора «772002» 13.02.2019 з ТОВ «СС ЛОУН» підписано паспорт продукту «Споживчий кредит», в якому зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, а також порядок повернення кредиту (а.с. 15-16).

Згідно інформаційної довідки № 153/10 від 08.10.2021, виданої оператором послуг платіжної інфраструктури ТОВ «Платежі Онлайн», яке за договором доручення від 25.05.2016 уповноважене ТОВ «СС ЛОУН» забезпечити здійснення банками-еквайрами платежів клієнтів довірителя на користь довірителя, а також платежів довірителя на користь клієнта довірителя за допомогою сервісі «Platon», 13.02.2019 о 16:39:20 год. на сайті CCLOAN.COM.UA через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція типу «видача» кредиту в сумі 7000,00 грн. на банківську карту НОМЕР_1 , відкриту в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», номер транзакції 25006-87601-77598 (а.с. 41, 42-46).

Згідно вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), як зазначаено у ч.1 ст. 530 ЦК України.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В ч. 1 ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями ст. 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За приписами ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

За приписами ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

В ч.ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно вимог ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19.

Згідно вимог ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно вимог ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За приписами ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

У відзиві на позовну заяву відповідачка посилається на те, що договір про споживчий кредит № 488964-А від 13.02.2019 з ТОВ «СС ЛОУН» вона не укладала та кредитні кошти не отримувала.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 заповнила заявку на отримання кредиту на сайті ТОВ «СС ЛОУН» за посиланням https://my.ccloan.ua, вказавши свої персональні дані, місце проживання, місце роботи, номер власного мобільного телефону (який в подальшому вона вказала у відзиві на позовну заяву), робочий номер телефону та контактну особу ОСОБА_5 та номер його мобільного телефону, а також строк та суму кредиту. У відповідь відповідачка отримала від ТОВ «СС ЛОУН» копію договору про надання коштів у позику в електронному вигляді (а.с. 30-39).

Введенням одноразового ідентифікатора позичальниця ОСОБА_2 підписала запропонований ТОВ «СС ЛОУН» договір, Паспорт споживчого кредиту та графік платежів.

Представник ТОВ «СС ЛОУН» на підтвердження укладення з ОСОБА_2 кредитного договору в електронному вигляді надав як сам договір, так і картку рахунку за період з 13.02.2019 по 23.05.2019 на підтвердження виконання позивачем умов договору.

Крім того в матеріалах справи мається інформаційна довідка ТОВ «СС ЛОУН» №26/12-2022 від 26.12.2022, з якої вбачається, що за період з 23.06.2018 по 13.02.2019 між ТОВ «СС ЛОУН та ОСОБА_2 було укладено дев`ять кредитних договорів, вісім з яких позичальницею виконані у повному обсязі, а один - № 488964-А від 13.02.2019 не виконаний. Верифікація банківської карти позичальниці проводилася 07.12.2018 з підстав укладення кредитного договору № 437693-А та в подальшому інформація щодо ОСОБА_2 не змінювалася (а.с.40,109).

Згідно анкети позичальника персональні дані ОСОБА_2 відповідають персональним даним, зазначеним в заявці на отримання кредиту на сайті ТОВ «СС ЛОУН» за посиланням https://my.ccloan.ua (а.с.110).

Відповідачка, заперечуючи вказані обставини будь - яких доказів спростування отримання нею кредитних коштів (надання виписки по рахунку, доказів повернення коштів тощо) не надала та про них не зазначає, а лише заперечує факт отримання нею кредиту.

При цьому суд вважає такі твердження відповідачки неспроможними, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами, які у сукупності дають підстави дійти висновку про укладення між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_2 договору про споживчий кредит № 488964-А від 13.02.2019 у спосіб подання згоди відповідачки на надання їй позивачем відповідної суми грошових коштів. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а, відтак, породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі.

ТОВ «СС ЛОУН» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме відповідачці надано можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, натомість відповідачкою зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту виконані не були.

23.05.2019 між ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «ФІНФОРС» укладено договір факторингу № , за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за яким настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (сума наданого кредиту чи позики), проценти, комісію, неустойку (пеня, штраф) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 18-20).

В п. 1.1. договору факторингу № від 23.05.2019 зазначено, що перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі прав грошових вимог, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно Реєстру прав грошових вимог до договору факторингу № від 23.05.2019, який є додатком №1 до цього договору факторингу, ТОВ «СС ЛОУН» відступає ТОВ «ФІНФОРС» право грошової вимоги до ОСОБА_2 за договором № 488964-А від 13.02.2019, розмір заборгованості за яким становить 16086,00 грн., з них заборгованість за тілом кредиту - 7000 грн., заборгованість за відсотками 5586,00 грн., заборгованість за штрафними санкціями 3500,00 грн. (а.с. 26).

ТОВ «ФІНФОРС» повідомило ОСОБА_2 про відступлення ТОВ «СС ЛОУН» права грошової вимоги за договором № 488964-А від 13.02.2019 на суму заборгованості, яка станом на 23.05.2019 складає 16086,00 грн., шляхом направлення 23.05.2019 електронного листа на її електронну адресу, зазначену в заявці на кредит, оформлену ОСОБА_2 на сайті https://my.ccloan.ua ( а.с. 17).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно вимог ч.1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, ТОВ «ФІНФОРС» отримало право грошової вимоги до ОСОБА_6 а ТОВ «СС ЛОУН» таке право втратило.

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «СС ЛОУН» від 23.05.2019 за вих.№23/05-С станом на 23.05.2019 (дата укладення договору факторингу) розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 13.02.2019 №488964-А складається з: суми виданого кредиту 7000,00 грн; процентів за користування кредитом 5 586,00 грн ( 7000,00 х 1,33% = 93,10 грн в день стандартна відсоткова ставка; 93,10 х 30 = 2 793,00 грн в період з 13.02.2019 по 15.03.2019, що складає 30 днів; донарахування відповідно до п. 5.4 Договору 7000,00 х 1,33% = 93,10 грн в день стандартна відсоткова ставка; 93,10 х 30 = 2 793,00 грн в період з 13.02.2019 по 15.03.2019, що складає 30 днів); штрафу 3500,00 грн. згідно п. 8.3 Договору (а.с.111 на звороті).

Будь-яких доказів на спростування зазначеного розрахунку заборгованості відповідачкою суду не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання нею умов договору.

Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.

Разом з тим судом досліджено за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 13.07.2020 у справі № 757/100006/20-ц за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Фінфорс», треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зобов`язання повернути кошти, що набрало законної сили (а.с.112-114).

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог позивачки ОСОБА_2 суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи виходив з того, що всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності до норм матеріального права, встановив , що 13.02.2019 ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_2 уклали договір споживчого кредиту № 488964-А на суму 7000,00 грн зі сплатою 1,33% на день, а 23.05.2019 ТОВ «СС ЛОУН» уклало з ТОВ «Фінфорс» договір про відступлення права вимоги № .

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

При цьому приймає до уваги, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку, як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, за наявності доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог та за відсутності доказів на спростування заперечень відповідачки, суд приходить до висновку, що докази позивача є більш вірогідними на підтвердження існування договірних відносин, ніж твердження про їх відсутність, які, на думку суду, направлені на уникнення від виконання кредитних зобов`язань, а отже наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77-82, 89,141, 263-265, 268ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позов Товариства з обмеженою відповідальності «ФІНФОРС» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальності «ФІНФОРС»заборгованість за договором про споживчий кредит № 488964-А від 13.02.2019 в сумі 16086 (шістнадцять тисяч вісімдесят шість) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальності «ФІНФОРС»сплачену суму судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00копійок.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Повний текст рішення суду складено 24 квітня 2023 року.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальності «ФІНФОРС», , місце знаходження : Україна, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корпус В, кабінет 508-2.

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Г. Яценко