Справа № 185/5269/23
Провадження № 2/185/2142/23
У Х В А Л А

21 квітня 2023 року суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Болдирєва У.М., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СНП-Україна» про визнання правочинів нікчемними, недійсними, неукладеними, стягнення заборгованості з орендної плати,

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СНП-Україна» про визнання правочинів нікчемними, недійсними, неукладеними, стягнення заборгованості з орендної плати.

20 квітня 2023 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Позивачка посилається на те, що вона є власницею земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0495, розташованої на території В`язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.

Земельна ділянка використовувалася для ведення сільськогосподарської діяльності відповідно до договору оренди від 30 березня 2009 року, укладеного між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ТОВ «СНП-Україна».

У 2013 році позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання договору оренди, ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2014 року було визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ТОВ «СНП-Україна», за умовами якої орендар зобов`язується повернути власнику земельну ділянку, а дія договору оренди припиняється з 01 листопада 2014 року.

Однак орендар ТОВ «СНП-Україна» не повернув земельну ділянку орендодавцю і продовжував її використовувати.

У 2015 році орендар обманним шляхом при виплаті частини орендної плати отримав підпис позивачки на додатковій угоді від 15 червня 2015 року з обов`язковою виплатою орендної плати не менше 8000 грн на рік і збільшенням строку користування земельною ділянкою до 31 грудня 2030 року.

Позивачка зверталась до суду з позовом до відповідача про примушення до виконання мирової угоди, у задоволенні позову було відмовлено з підстав недоведеності факту укладення угоди під впливом обману.

Додаткова угода від 15 червня 2015 року, складена орендарем та підписана сторонами, посилається на договір оренди від 30 березня 2009 року, який припинив свою дію за ухвалою суду від 04 червня 2014 року, якою визнана мирова угода.

Посилання у додатковій угоді від 15 червня 2015 року на договір оренди від 30 березня 2009 року, який припинив свою дію за судовим рішенням, суперечить нормам договірних правовідносин, тому правочин у вигляді додаткової угоди, який має бути невід`ємною частиною скасованого судом правочину, має бути визнаний недійсним та неукладеним.

ТОВ «СНП-Україна» протягом дії додаткової угоди від 15 червня 2015 року кожен рік виплачував 10 000 грн орендної плати, відмовляючись її підвищувати без укладення додаткових угод по продовженню строку дії договору оренди ще на кілька років.

Позивачкою направлялася на адресу відповідача заява про припинення договору, на яку не надійшло відповіді. Тому позивачка вважає, що відповідач погодився на припинення правовідносин.

Відмова у проведенні перемовин по розірванню договору оренди та підвищенню орендної плати за ініціативою позивачки вказує на небажання відповідача усунути недоліки в правочині, який порушує публічний порядок.

Відсутність в додатковій угоді від 15 червня 2015 року істотних умов щодо перегляду розміру орендної плати в разі підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції порушує публічний порядок, тому даний правочин має бути визнаний нікчемним.

Позивачка просить:

1.визнати недійсною та припинити дію додаткової угоди від 15 червня 2015 року до договору оренди земельної ділянки від 30 березня 2009 року,

2.скасувати державну реєстрацію зазначеного правочину,

3.стягнути з відповідача кошти, визначені сукупністю платежів в частині майбутніх фінансових втрат позивачки з орендної плати за 2023 рік у розмірі 8000 грн,

4.стягнути з відповідача кошти, визначені сукупністю платежів в частині майбутніх фінансових втрат позивачки з урахуванням 0,05 відсотків пені за весь період несплати частини орендної плати з 22 березня 2023 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 1398 грн з коригуванням розміру стягнення на час набрання судовим рішенням законної сили,

5.визнати непідвищення відповідачем розміру орендної плати за користування земельною ділянкою порушенням прав позивачки на перегляд розміру орендної плати за законних підстав (у разі підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції) та порушенням права на отримання справедливого розміру орендної плати,

6.визнати нікчемною додаткову угоду від 15 червня 2015 року до договору оренди земельної ділянки від 30 вересня 2009 року у зв`язку з відсутністю у правочині істотних умов договору як підстав для перегляду розміру орендної плати (у разі підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції),

7.визнати невнесення відповідачем умом по перегляду розміру орендної плати (у разі підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції) до правочинів оренди земельної ділянки невиконанням вимог, визначених типовому договору оренди порушенням прав позивачки та недобросовісним відношенням відповідача до позивачки ОСОБА_1 ,

8.стягнути з відповідача кошти у розмірі недоплати орендної плати з 2017 по 2022 рік у розмірі 39 000 грн.

9.стягнути з відповідача пеню у розмірі 0,05 відсотків за весь період несплати частини орендної плати з 01 січня 2018 року по 21 березня 2023 року у розмірі 8162 грн.

Позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

1. Позивачкою заявлено дев`ять вимог, з них вимоги 3, 4, 8, 9 є вимогами майнового характеру про стягнення з відповідача грошових коштів. Загальний розмір заявлених майнових вимог 56 560 грн.

Вимоги немайнового характеру зводиться до оспорювання додаткової угоди від 15 червня 2015 року до договору оренди земельної ділянки від 30 березня 2009 року, з двох різних підстав:

-угода є недійсною, оскільки порушує публічний порядок,

-угода є нікчемною у зв`язку з відсутністю в ній істотних умов.

Фактично позивачка оскаржує один правочин додаткову угоду від 15 червня 2015 року, проте позовна заява озаглавлена «про визнання правочинів нікчемними, недійсними, неукладеними».

Згідно з вимогами частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Станом на день надходження позовної заяви загальний розмір судового збору, що підлягає сплаті: 1073,60 грн в частині майнових вимог, і за дві окремі немайнові вимоги 1073,60 грн за кожну, загалом - 3220 грн 80 коп.

Позивачка просить звільнити її від сплати судового збору або відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення, оскільки за 2022 рік розмір її доходів складає 11 204 грн 98 коп це дохід у вигляді орендної плати з відрахуванням податків. П`ять відсотків від розміру цього доходу складає 560 грн 25 коп.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. З цієї ж підстави суд може зменшити розмір судового збору чи звільнити від його сплати.

Позивачка зазначає лише про розмір свого доходу у вигляді орендної плати за землю. При цьому ОСОБА_1 , 1937 року народження, є особою пенсійного віку, проте, не зазначає про розмір свого доходу у вигляді пенсії за 2022 рік і не надає відповідної довідки. Тому суд позбавлений можливості належно вирішити клопотання позивачки щодо звільнення від сплати судового збору.

2. Позовна заява підписана позивачкою ОСОБА_1 , до позовної заяви додані копії письмових доказів, зазначено про наявність оригіналів у позивачки.

Згідно з частиною 5 статті 95 ЦПК України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно наведених положень процесуального закону особа, яка подає позовну заяву повинна особисто засвідчити своїм власним підписом відповідність копій письмових доказів оригіналам, які знаходяться у неї. Проте копії письмових доказів, додані до позовної заяви, засвідчені не позивачкою, а іншою особою ОСОБА_2 .

Крім того до позовної заяви додано диск в конверті з написом «Відеозапис отримання позивачем коштів орендної плати», це є електронним доказом відповідно до положень статті 100 ЦПК України, при цьому у позовній заяві не зазначено чи є цей відеозапис копією (електронною копією) або оригіналом, якщо це копія, то де зберігається оригінал.

3. У додатках до позовної заяви (пункт 6) зазначена копія додаткової угоди від 15 червня 2015 року, однак копія цього документу відсутня, натомість є чотири копії додаткової угоди від 15 червня 2016 року без підпису орендаря.

4. Зміст позовної заяви не відповідає вимогам пунктів 9, 10 частини 3 статті 175 ЦПК України, а саме:

-відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи,

-немає власного письмового підтвердження позивачки, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Тому слід надати строк для усунення недоліків:

-надання довідки про розмір пенсії за 2022 рік,

-засвідчення копій письмових доказів особистим підписом позивачки з датою засвідчення,

-зазначення інформації щодо наданого електронного доказу (відеозапису на диску),

-надання засвідченої копії додаткової угоди від 15 червня 2015 року,

-уточнення позовної заяви згідно положень пунктів 9, 10 частини 3 статті 175 ЦПК України.

Згідно з частиною 2 статті 185 ЦПК України, строк усунення недоліків заяви не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Керуючись статтею 185 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СНП-Україна» про визнання правочинів нікчемними, недійсними, неукладеними, стягнення заборгованості з орендної плати.

Надати строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя У.М. Болдирєва