ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участі секретаря Гапонюк І.В.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

за участю представника стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про відстрочення виконання рішення суду, обґрунтовуючи вимоги тим, що на виконанні у приватного виконавця Мойсея І.М. перебуває рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2021 року від 09.07.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнової шкоди в розмірі 316706,96 грн та моральної шкоди в розмірі 10000 грн заподіяної внаслідок пожежі. Постановою приватного виконавця накладено арешт на майно боржника. Крім того, в рамках виконавчого провадження приватний виконавець провів огляд домоволодіння та земельної ділянки ОСОБА_1 , під час якого було встановлено, що земельна ділянка обробляється та засіяна. Як зазначає заявник, під час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до неї про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок пожежі, стало відомо, що новостворений будинок ОСОБА_3 побудовано з порушенням будівельних та протипожежних норм. З даного приводу ОСОБА_1 звернулася до суду про незаконну побудову будинку та його знесення і у випадку задоволення позову ОСОБА_1 буде мати змогу звільнитися від сплати за шкоду, що була заподіяна не з її вини, а з вини самої ОСОБА_3 . Таким чином, реалізація земельної ділянки, яку ОСОБА_1 використовує для вирощування городини, щоб прогодувати себе та членів сімї, зробить неможливим виконання заявленого позову до ОСОБА_3 . Більш того, досить тривалий час тяжко хворіє її мати ОСОБА_4 , яка потребує постійного догляду, лікування та постійного отримання ліків. У зв`язку з чим, заявник просить відстрочити виконання рішення по справі № 381/655/21 в частині звернення на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку кадастровий номер :01:006:0246 для обслуговування даного будинку.

18.04.2023 року на електронну пошту суду приватний виконавець Мойсей І.М. надіслав заперечення проти заяви боржника про відстрочення виконання рішення суду, в яких не погодився з доводами заяви, вважає заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування заперечення зазначив, що в нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 71329566 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнової та моральної шкоди, судових витрат, витрат на правову допомогу. В ході примусового виконання рішення було встановлено, що боржнику належить на праві власності нерухоме майно, а саме житловий будинок, та дві земельні ділянки на яке можливо звернути стягнення, що свідчить про відсутність обставин, які ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду згідно з виконавчими документами, оскільки за рахунок коштів, отриманих від примусової реалізації зазначеного майна боржника, можливо виконати рішення суду та задовольнити вимоги стягувача, а відтак підстави для надання відстрочки виконання рішення суду відсутні, що вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів боржника.

18.04.2023 року, через канцелярію суду представник стягувача ОСОБА_2 подав письмові заперечення на заяву про відстрочення виконання рішення суду, в яких заперечував проти зазначеної заяви, вважає її необґрунтованою, такою, що не відповідає нормам матеріального права, порушує право позивача на захист його порушених прав та інтересів. В обґрунтування заперечень зазначив, що боржником не доведено належними та допустимими доказами обставин, які мають характер особливих або виняткових обставин та які б давали підстави для відстрочки виконання рішення суду відповідно до ст. 435 ЦПК Україні відповідно хвороба матері боржника не обумовлює об`єктивних ускладнень при виконанні рішення суду наявність яких могла б зробити його виконання неможливим. Подання боржником заяви є зловживанням нею своїми процесуальними правами та свідомим введенням в оману суд з метою реалізації чергової спроби уникнення від відповідальності. Підсумовуючи представник зазначив, що боржник не довела належними та допустимими доказами обставин, які мають характер особливих або виняткових та які б давали підстави для відстрочення виконання рішення суду.

В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити.

В судовому засіданні представник стягувача проти задоволення заяви заперечував та в її задоволенні просив відмовити. Також просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені стягувачем витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи № 381/655/21.

В судове засідання приватний виконавець не з`явився, в поданих до суду запереченнях в задоволенні заяви просив відмовити, справу розглянути в його відсутність.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

При розгляді заяви судом встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 316706,96 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 3667,10 грн.

Додатковим рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи № 381/655/21 в розмірі 14878,03 грн.

Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду від 10.08.2022 року, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2021 року залишено без змін та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 11700 грн.

На виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2021 року, додаткового рішення від 21.12.2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 10.08.2022 року, Фастівським міськрайонним судом Київської області, 03.11.2022 року видано виконавчі листи, які пред`явлені для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсей І.М.

Постановою приватного виконавця від 24.03.2023 року, при примусовому виконанні в рамках зведеного виконавчого провадження № 71329566, яке складається з: виконавчого провадження № 71329555 з примусового виконання виконавчого листа № 381/655/21 виданого 03.11.2022 року Фастівським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнової шкоди в розмірі 316706,96 грн, моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн, витрат зі сплати судового збору в розмірі 3667,10 грн; виконавчого провадження № 71231700 з примусового виконання виконавчого листа № 381/655/21 виданого 03.11.2022 року Фастівським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрат на правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи № 381/655/21 в розмірі 14878,03 грн; виконавчого провадження № 71329561 з примусового виконання виконавчого листа № 381/655/21 виданого 03.11.2022 року Фастівським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрат в розмірі 11700 грн, описано та накладено арешт на: одноповерховий житловий будинок, загальною площею 36,7 кв.м., житловою площею 16,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку, кадастровий номер :01:006:0245, площею 0,2500 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку. кадастровий номер :01:006:0246, площею 0,0172 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статею першою Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Саме такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 2-54/08.

Законодавство України не містить вичерпного переліку обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, на підставі яких суд може прийняти рішення про надання відстрочки.

Тобто, перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у національному законодавстві є нечітким. Обмеження стосовно можливого та допустимого строку відстрочки виконання остаточного рішення у законі відсутнє.

Отже, суд, який прийняв рішення, у кожному конкретному випадку оцінює наявні у справі докази і вирішує питання про наявність чи відсутність обставин для вчинення таких процесуальних дій.

Відстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення.

В поданій заяві про відстрочення виконання рішення ОСОБА_1 , зазначила, про відстрочення виконання рішення в частині звернення на житловий будинок та на земельну ділянку для обслуговування даного будинку, так як на земельній ділянці вирощує городину для себе та членів своєї родини, більш того її мама на даний час тяжко хворіє та потребує догляду і лікування. Також, під час розгляду справи їй стало відомо, що новостворений будинок ОСОБА_3 , побудовано з порушенням будівельних та протипожежних норм в зв`язку з чим нею подано позов до суду і в разі його задоволення буде не можливо повернути продану приватним виконавцем належну їй земельну ділянку.

Системний аналіз норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу, що обставини на які посилається заявник, не свідчать ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не можуть бути підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Безпідставне та необґрунтоване розстрочення виконання рішення суду буде порушувати законні права та інтереси позивача та нівелювати сутність рішення суду та мету його ухвалення.

З огляду на вищезазначене, посилання заявника і зазначені нею доводи не підтвердженні належними доказами та не є тими виключними обставинами, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим заявником не надано.

Отже, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про відстрочення виконання судового рішення слід відмовити.

В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою ст. 141 ЦПК України, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).

Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).

Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

Встановлено, що 14.01.2021 року між адвокатом Новік Сергієм Володимировичем та позивачем ОСОБА_3 був укладений договір № 01/01/21 про надання правничої (правової) допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, представником надано суду акт приймання-передачі наданих послуг від 14.04.2023 року, в якому зазначений перелік виконаних адвокатом робіт та їх ціна. Розмір витрат на оплату послуг адвоката за об`єм робіт становить 6000,00 грн, що складається з: ознайомлення з матеріалами справи за заявою боржника від 31.03.2023 року по справі № 381/655/21 про відстрочення виконання рішення суду, вартість послуги становить 2000 грн, складання заперечення по справі № 381/655/21 на заяву боржника від 31.03.2023 року про відстрочення виконання рішення суду, вартість послуги становить 4000,00 грн. Представництво інтересів в суді в розгляді справи № 381/655/21 за заявою боржника про відстрочення виконання рішення суду становить 3000,00 грн. Загальна сума, що підлягає оплаті складає 9000,00 грн.

Згідно квитанції № 12191453 від 13.04.2023 року ОСОБА_3 було проведено оплату за надані юридичні послуги адвоката Новік С.В. в розмірі 9000,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

З огляду на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеній у додатковій постанові у справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрати на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що вони мають не обґрунтовано завищену вартість. Таким чином, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатом робіт (наданих послуг).

Слід зазначити, що за ознайомлення представником стягувача з матеріалами справи адвокат та клієнт погодили ціну послуги в розмірі 2000,00 грн, разом з тим, матеріали справи на момент ознайомлення представника з ними становили 25 аркушів, включаючи, крім поданих доказів боржником на обґрунтування заяви про відстрочення рішення суду, докази направлення заяви з додатками іншим сторонам у справі (4 арк.), судові документи (4 арк). Крім того слід зауважити, що до пред`явлення заяви про відстрочення рішення суду, боржником засобом поштового зв`язку, заяву з додатками було надіслано на адресу стягувача, у зв`язку з чим суд вважає, зменшити вартість послуги на ознайомлення з матеріалами справи до 500,00 грн.

Що стосується витрат на складання заперечення в розмірі 4000,00 грн та представництво інтересів в суді в розмірі 3000,00 грн, суд вважає за необхідне зменшити ці витрати до 3000,00 грн та 1000,00 грн, відповідно. Беручи до уваги, що категорія справ про відстрочення виконання рішення поширена у судовій практиці та не потребує досить поглиблених знань в галузі юриспруденції, зважаючи, що представник стягувача має право на заняття адвокатською діяльністю. Крім того, заперечуючи проти вимог заявника в судовому засіданні представник, виклав свої доводи описані в запереченні.

Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної не співмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 4500,00 грн, які можна вважати необхідними і неминучими для стягувача, яка була змушена до залучення професійної допомоги адвоката.

Керуючись ст. 133,140,141,435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент.номер - НОМЕР_1 , зареєстр.: АДРЕСА_1 про відстрочення виконання рішення суду відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент.номер - НОМЕР_1 , зареєстр.: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідент.номер НОМЕР_2 , прож.: АДРЕСА_1 судові витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи № 381/655/21 в розмірі 4500,00 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 24.04.2023 року

Головуючий суддя Г.В. Соловей