ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/16566/22

Провадження № 22-ц/4820/875/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_3 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2023 року (суддя Павловська А.А.).

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначала, що з 29 квітня 2010 року між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 03.03.2020 розірвано. За час перебування у шлюбі ними набуто в якості спільного сумісного майна нежитлове приміщення (стоматологічного кабінету), яке розташоване у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 .

У червні 2012 року на підставі декларації №ХМ9 нежитлове приміщення (стоматологічного кабінету), яке розташоване у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 прийнято в експлуатацію. Протягом 10 років вказаний об`єкт експлуатується за своїм функціональним призначенням.

Після припинення шлюбних відносин між сторонами не досягнуто згоди про порядок, обсяги та будь-який із можливих варіантів поділу вказаного спільного майна, що зумовило необхідність звернення позивачкою за захистом порушених майнових прав до суду.

ОСОБА_1 у позові просила провести розподіл спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши за нею право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення (стоматологічного кабінету), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2023 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції від 21 лютого 2023 року, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зазначає, що спірний об`єкт нежитлове приміщення (стоматологічного кабінету), що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, будівництво його закінчено та вказаний об`єкт прийнято в експлуатацію і він фактично протягом десяти років експлуатується за своїм функціональним призначенням, а відтак підлягає поділу між подружжям. Вказує, що судом першої інстанції безпідставно зроблено висновок, що стоматологічний кабінет по АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю відповідача і поділу між сторонами як спільне майно подружжя не підлягає. Оскільки дане нежитлове приміщення прийнято в експлуатацію в період перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами у 2012 року на підставі декларації за № ХМ9, тому є об`єктом спільної сумісної власності. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 28 липня 2022 року у справі №686/9366/20 особиста приватна власність на стоматологічний кабінет не встановлена та будьякі докази в матеріалах справи №686/16566/22 та справи №686/9366/20 відсутні.

Крім того, зазначає, що предметом спору у справі №686/16566/22 не є квартира АДРЕСА_2 , а стоматологічний кабінет за адресою АДРЕСА_1 , який є об`єктом нерухомості, та створений сторонами в період шлюбу, на який поширюється правовий режим спільної сумісної власності. Звертає увагу суду на той факт, що в рішенні першої інстанції відсутні будь-які посилання на норми чинного законодавства чи на докази, які б підтверджували той факт, що стоматологічний кабінет за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом особистої приватної власності відповідача, оскільки відповідачем не доведено обставини, що стоматологічний кабінет є його особистою приватною власністю. Вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі предмета та підстав спору, порушив принцип змагальності сторін не був об`єктивним та неупередженим в ході розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_4 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що визнання стоматологічного кабінету, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю є безпідставним. Оскільки, первинний об`єкт «квартира», що належав ОСОБА_2 не став малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомості, який з`явився. Зазначає, що відповідно до постанови Верховного Суду від 27.03.2023 року у справі №686/9366/20 у питанні стоматологічного кабінету вірно зазначено, що зміна цільового призначення з житлового в нежитлове без капітального переобладнання не надає підстав визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Сторони в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а провадження у справі закриттю з таких підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до положень ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257цього Кодексу.

Так, у даній справі встановлено, що, звертаючись до суду із позовом, позивачка посилалась на те, що за час перебування у шлюбі ними набуто в якості спільного сумісного майна нежитлове приміщення (стоматологічного кабінету), яке розташоване у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 . У позові просила провести розподіл спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши за нею право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення (стоматологічного кабінету), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, з постанови Хмельницького апеляційного суду від 28 липня 2022 року у справі №686/9366/20 вбачається, що ОСОБА_1 у квітні 2020 року зверталась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в обґрунтування якого посилалась на те, що в період шлюбу ними набуто в якості спільного сумісного майна, крім іншого майна, нежитлове приміщення (стоматологічного кабінету), яке розташоване у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 . Посилалась на те, що цей об`єкт створено шляхом реконструкції належної ОСОБА_2 на праві власності квартири АДРЕСА_3 у цьому будинку під стоматологічний кабінет з влаштуванням тамбуру. У позові просила визнати 5842/10000 часток приміщення стоматологічного кабінету по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; в порядку поділу майна подружжя просила виділити їй у власність земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :27:002:0126, по АДРЕСА_4 , та будівельні матеріали, які знаходяться на території цієї земельної ділянки, автомобіль Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , припинивши право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину зазначеного майна, а також стягнути з ОСОБА_2 112760 грн грошової компенсації різниці вартості часток в спільному майні подружжя; ОСОБА_2 просила виділити у власність 5842/10000 часток нежитлового приміщення стоматологічного кабінету по АДРЕСА_1 та стоматологічне обладнання, яке знаходиться в ньому, а також автомобіль Volkswagen Passat, 2006 року випуску. Подала заяву про залишення без розгляду позову в частині поділу земельної ділянки площею 0,06 га. Крім того, у справі №686/9366/20 було подано позов ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Вказаною постановою Хмельницького апеляційного суду від 28 липня 2022 року у справі №686/9366/20 встановлено, що в період шлюбу здійснено реконструкцію квартири АДРЕСА_2 , площею 41,4 кв.м, яка подарована ОСОБА_2 його матір`ю ОСОБА_5 за договором дарування від 02.02.2012, у нежитлове приміщення (стоматологічний кабінет) по АДРЕСА_1 , з влаштуванням вхідного тамбуру, що збільшило загальну площу приміщення на 11,5 кв.м. В червні 2012 року на підставі декларації № ХМ 9 зазначене нежитлове приміщення прийнято в експлуатацію.

Однак, як вбачається зі змісту декларації № ХМ9 про готовність до експлуатації, значних перетворень сам об`єкт не зазнав, а наявні перетворення (влаштування вхідного тамбуру) не можна вважати такими, що істотно збільшили вартість майна.

При цьому, первинний об`єкт (квартира), що належав ОСОБА_2 , не «розчинився», не нівелювався і не став малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомості, який з`явився.

Апеляційний суд констатував у зазначеній постанові, що в разі збільшення вартості майна перш за все внаслідок тенденції щодо значно вищої вартості об`єктів комерційної нерухомості проти об`єктів житлової нерухомості, за відсутності прямого зв`язку з істотністю фактичних перетворень об`єкта та внесків подружжя у це перетворення, визнання навіть частини особистого майна ОСОБА_2 спільною сумісною власністю подружжя матиме наслідок непропорційне і нелегітимне втручання у його власність всупереч нормам статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

А тому, апеляційний суду у справі №686/9366/20 дійшов висновку, що у суду першої інстанції не було передбачених статтею 62 СК України підстав для визнання права спільної сумісної власності сторін на 5842/10000 часток нежитлового приміщення стоматологічного кабінету по АДРЕСА_1 та врахуванні його при поділі майна подружжя.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 28 липня 2022 року позов ОСОБА_1 , зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер :27:002:0126, розташованої по АДРЕСА_4 , цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку, що знаходиться на вказаній земельній ділянці, за кожним. Виділено ОСОБА_1 у власність автомобіль RENAULT Megane, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 144 300 грн. Виділено ОСОБА_2 у власність: автомобіль Volkswagen Passat, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 202 600 грн; стоматологічне обладнання, загальною вартістю 267 610 грн, - а всього майна на суму 470 210 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 162 955 грн грошової компенсації різниці вартості часток у спільному майні. В решті позовів відмовлено.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд приймає до уваги, що аналогічні позовні вимоги про поділ цього ж самого об`єкту, а саме нежитлового приміщення (стоматологічного кабінету) по АДРЕСА_1 як спільного майна подружжя між цими ж самими сторонами були вирішені по суті постановою Хмельницького апеляційного суду від 28 липня 2022 року у справі №686/9366/20, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 27.03.2023. Докази щодо зазначеного майна були предметом дослідження й оцінки в вказаній справі.

Пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитись під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» («Brumarescu v. Romania»), пункт 61).

Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначила, що «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі» (пункти 26, 27).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19 (провадження № 61-6741св21), від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20 (провадження № 61-12194св21), від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21 (провадження № 61-13906св21), від 19 січня 2022 року у справі № 766/4505/20 (провадження № 61-14440св21).

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядалися судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Таким чином встановивши, що під час розгляду справи №686/9366/20 було встановлено, що 5842/10000 часток приміщення стоматологічного кабінету по АДРЕСА_1 не є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також ураховуючи те, що у даній справі 686/16566/22 ОСОБА_1 просить провести розподіл спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши за нею право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення (стоматологічного кабінету), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому, змінила лише розмір частки, а сторони, предмет і підстави позову залишились тими ж, що були у справі №686/9366/20, апеляційний суд вважає, що сторони, предмет та підстави позовних вимог у справі №686/9366/20 у якій ухвалено рішення, що набрало законної сили, співпадають зі сторонами, предметом та підставами позову у справі №686/16566/22. Ініціюванням нового судового процесу позивачка ставить за мету повторно довести існування спільного сумісного майна подружжя, і наявність у неї права на частки нежитлового приміщення (стоматологічного кабінету), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки в даному випадку спір між цими ж сторонами про той же предмет та з тих же підстав вже вирішено рішенням суду в іншій цивільній справі №686/9366/20, яке набрало законної сили, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, з урахуванням вищенаведених приписів ч.1 ст.377 та п.3 ч.1ст.255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 255, 377, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2023 року скасувати, провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 липня 2023 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай