Номер провадження: 22-ц/813/1463/23
Справа № 523/3792/15
Головуючий у першій інстанції Бабаков В.П.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Комлевої О.С., Цюри Т.В.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА.

Короткий зміст позовних вимог.

13 березня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний дядько позивачки ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшла частина квартири АДРЕСА_1 . Він залишив заповіт, яким заповів усе рухоме й нерухоме майно, яке на день смерті буде належати йому - позивачці ОСОБА_2 .. До нотаріальної контори позивачка вчасно не звернулась, а згодом їй було відмовлено в наданні свідоцтва у зв`язку із пропущенням строку. На підставі зазначеного, ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та просила суд задовольнити її вимоги в повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

Процесуальний рух справи:

у суді першої інстанції:

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини задоволено. Надано ОСОБА_2 додатковий строк у три місяці, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

у суді апеляційної інстанції:

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 січня 2020 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції у порушення норм процесуального права не встановив, чи має ОСОБА_3 (відповідач у справі) право на спадщину, не встановив коло осіб, які претендують на спірне майно, та не залучив до участі у справі належних відповідачів. Оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача, а процесуальних повноважень усунути ці недоліки на стадії апеляційного перегляду апеляційний суд не має, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

у суді касаційної інстанції:

Постановою Верховного Суду від 09 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Чумаченко С.О., задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 22 січня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що, переглядаючи рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , а отже, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не порушено її права та інтереси як спадкоємиці ОСОБА_4 .

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , тобто є спадкоємицею за законом; вирішуючи питання про надання додаткового строку на прийняття спадщини, суд по суті також вирішив питання про її право на спадкування.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 05 квітня 2023 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повне судове рішення виготовлено 17 квітня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №521/12093/19 (провадження №61-20975св19) дійшов наступного правового висновку: «відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., апеляційний суд не врахував, що він звернувся до суду як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки (частина перша статті 352 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених вище норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість дійти висновку щодо вирішення, чи невирішення судом першої інстанції питань про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Тобто апеляційному суду необхідно було відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., а у разі з`ясування, що судовим рішенням питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України».

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 травня року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дядько позивачки ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшла частина квартири АДРЕСА_1 . Він залишив заповіт яким заповів цю частину квартири позивачці.

До нотаріальної контори позивачка звернулася несвоєчасно, оскільки вона за короткий проміжок часу поховала двох родичів, та дуже переживала їх смерть, та їй було відмовлено в прийнятті спадщини, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України.

Встановлено, що предметом розгляду у цій справі є спадкові правовідносини, що виникли після смерті ОСОБА_4 дядька позивачки та батька особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 як особа, яка не брала участі у справі, звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції та зазначала, що оскаржуваним рішенням порушено її права на спадкове майно. В апеляційній скарзі заявниця зазначала, що заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 вона не подавала, водночас звернулася до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини (справа № 522/17537/18).

Апеляційним судом встановлено, що у провадження Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа № 522/17537/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року зупинено провадження у цивільній справі №523/3792/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №522/17537/18 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 січня 2023 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Приморського районного суду від 22 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року, у цивільній справі №522/17537/18 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Оскільки ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , то на підставі частини першої статті 1272 ЦК України вона вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Згідно із частини 4 статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 статті 6 та статтею 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», №8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У Рішенні від 16 лютого 2017 року за заявою №18986/06 у справі «Каракуця проти України», Європейський суд з прав людини констатував відсутність порушення прав заявників, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з тим, що заявники ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_6 не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи, про що, зокрема, свідчить те, що вони протягом 1 року та 8 місяців не звертались до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду їх апеляційної скарги.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом звернення відповідача про перегляд заочного судового рішення, оскільки перегляд таких рішень гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

За таких обставин немає правових підстав вважати, що оскаржуваним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року вирішувались права та обов`язки ОСОБА_1 .

У частині 1 статті 352 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті та правового висновку Верховного Суду України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі №6-885цс15, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

За таких підстав, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що у даному випадку апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Керуючись ст. 367, 368, п. 3 ч. 1 ст. 362, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 квітня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: Т.В. Цюра

О.С. Комлева