КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3040/2023
справа №2-1969/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Винокурова Олександра Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2022 року, постановлену під головуванням судді Пономаренко Н.В.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Начальника Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попович Яни Валеріївни, головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук Віти Віталіївни, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», визнання дій протиправними та незаконними, скасування постанов та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із скаргою на дії державного виконавця, визнання рішень неправомірними та скасування постанов.

В обґрунтування скарги вказує, що 10 червня 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалене рішення по цивільній справі № 2-1969/11, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» суму боргу за кредитним договором № 81/П/73/2008-840 від 12 березня 2008 року в розмірі 172 223, 55 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 1 379 510,67 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн, що всього складає 1 381 330,67 грн.

На виконання зазначеного рішення суду 20 травня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-1969/11, строк пред`явлення до виконання якого визначено - до 24 січня 2013 року.

Вказує, що 09 вересня 2016 року стягувач - ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.О. звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до Оболонського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

Зазначає, що постановою головного державного виконавця Оболонського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Поліщук В.В. від 20 вересня 2016 року за вищевказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження №ВП НОМЕР_1.

Постановою головного державного виконавця Оболонського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Поліщук В.В. від 20 вересня 2016 року №2173/10 на все майно боржника накладений арешт.

Постановою головного державного виконавця Оболонського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук В.В. від 20 вересня 2016 року накладено арешт на грошові кошти боржника.

Вказує, що внаслідок винесення постанови від 05 березня 2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № ВП НОМЕР_1 в період з 06 березня 2020 року по 10 березня 2020 року з банківського рахунку скаржниці списані належні їй грошові кошти, після чого вона вперше дізналася про наявність виконавчого провадження.

07 жовтня 2021 року ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження та отримала копії оскаржуваних постанов.

Вказує, що державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Поліщук В.В., відкривши це виконавче провадження постановою від 20 вересня 2016 pоку, діяла незаконно, оскільки строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-1969/11 від 20 травня 2013 року сплив 24 січня 2013 pоку, а стягувач звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження 09 вересня 2016 pоку, тобто з пропуском встановленого строку для пред`явлення даного виконавчого документа до виконання.

Уважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження є незаконною, а відтак і всі інші постанови в рамках виконавчого провадження підлягають скасуванню.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

· поновити строки на оскарження дій державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), оскільки копію оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 вересня 2016 року боржниця отримала лише 07 жовтня 2021 pоку;

· визнати незаконними та протиправними дії головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Поліщук В.В. у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 вересня 2016 року;

· скасувати постанову головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Поліщук В.В. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 20 вересня 2016 року;

· скасувати постанову старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Васильєва С.С. про арешт майна боржника від 25 січня 2017 pоку, винесену у виконавчому провадженні НОМЕР_2;

· скасувати постанову Головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук В.В. про арешт коштів боржника від 05 березня 2020 pоку, винесену у виконавчому провадженні НОМЕР_1;

· зобов`язати Головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук В.В. повернути виконавчий лист № 2-1969/11, виданий Шевченківським районним судом м. Києва від 20 травня 2013 pоку, стягувачу без виконання.

Шевченківський районний суд міста Києва ухвалою від 15 липня 2022 року в задоволенні скарги відмовив.

Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Винокуровим О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

Уважає, що судом при ухваленні судового рішення порушено норми матеріального права та неповно з`ясовані всі обставини справи.

Посилається на те, що 20 травня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-1969/11, строк пред`явлення якого визначеного до 24 січня 2013 року.

Звертає увагу, що виконавчий лист видано через 3 місяці та 27 днів після кінцевої дати його подання до відповідного відділу ДВС для примусового виконання рішення суду. Таким чином уважає, що виконавчий лист по справі №2-1969/11 видано Шевченківським судом м. Києва вже за межами строку його пред`явлення для виконання.

Зазначає, що у відповідь на адвокатський запит Оболонський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві листом від 02 листопада 2022 року повідомив, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2013 по справі №2-1969/11 з 12 вересня 2014 року по 23 лютого 2016 року.

Вказує, що виконавчий лист по справі №2-1969/11 про стягнення з ОСОБА_1 суми кредитної заборгованості вперше пред`явлено до примусового виконання до відповідного органу ВДВС вже з пропуском строку пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, оскільки виконавчий лист пред`явлено за межами строку для його примусового виконання, тобто після 24 січня 2013 року, а тому державний виконавець повинен був повернути виконавчий лист стягувачу на підставі частини 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначає, що стягувач та/або його уповноважений представник не звертались до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по справі №2-1969/11.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги скарги задовольнити.

В судовому засіданні адвокат Винокуров О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги підтримав, ухвалу суду першої інстанції просив скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились у судове засідання, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Винокурова О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд робить висновок, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши в задоволенні скарги, суд першої інстанції вказав, що відповідно до частини 5 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із неможливістю у повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання строк пред`явлення його до виконання встановлюється з дня повернення та становить три роки.

Відтак, суд зробив висновок, що у державного виконавця були наявні правові підстави для відкриття виконавчого провадження, оскільки стягувачем не пропущено строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно прохальної частини скарги скаржниця, оскаржуючи дії головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук В.В. в межах виконавчого провадження НОМЕР_1, просить суд, зокрема:

скасувати постанову головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Поліщук В.В. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 20 вересня 2016 року;

скасувати постанову старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Васильєва С.С. про арешт майна боржника від 25 січня 2017 pоку, винесену у виконавчому провадженні НОМЕР_2;

скасувати постанову головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук В.В. про арешт коштів боржника від 05 березня 2020 pоку, винесену у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Апеляційний суд зазначає, що до поданої скарги на дії державного виконавця, визнання рішень неправомірними та скасування постанов скаржником не додано жодної із оскаржуваних постанов державного виконавця, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

У судовому засіданні адвокат Винокуров О.В. вказав, що вимога про скасування постанови старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Васильєва С.С. про арешт майна боржника від 25 січня 2017 pоку, винесеної у виконавчому провадженні НОМЕР_2, зазначена помилково та не відноситься до цієї скарги.

Судом апеляційної інстанції за клопотанням представника заявниці витребувано з Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) копію матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_1.

З матеріалів виконавчого провадження убачається, що постановою головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Поліщук В.В. від 20 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа №2-1969 виданого 20 травня 2013 року Шевченківським районним судом (аркуш 10 витребуваних матеріалів ВП).

Постанова головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук В.В. про арешт коштів боржника від 05 березня 2020 pоку в межах виконавчого провадженні НОМЕР_1 відсутня.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Статтею 122 ЦПК України передбачено, що строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 123 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26 грудня 2003 року № 14, судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено, залишається без розгляду.

Результат аналізу вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту "а" частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 143/950/19 (провадження № 61-21057св19), від 28 грудня 2020 року у справі № 501/3532/18 (провадження № 61-14723св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20).

Верховний Суд у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) зазначив, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Суд першої інстанції при розгляді справи на положення частини 1 статті 449 ЦПК України уваги не звернув та не вирішив питання щодо наявності або відсутності підстав для поновлення встановленого законом строку для звернення до суду із скаргою на дії приватного виконавця.

Вирішуючи питання про поновлення строку на оскарження дій державного виконавця, апеляційний суд вказує про таке.

Звертаючись до суду із цією скаргою ОСОБА_1 просила суд поновити їй строк на оскарження дій державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), оскільки копію оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 вересня 2016 року боржниця отримала лише 07 жовтня 2021 pоку, коли боржник ОСОБА_1 вперше дізналась про наявність виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 та отримала копії оскаржуваних постанов.

Разом з тим, у тексті скарги скаржниця вказує, що внаслідок винесення постанови від 05 березня 2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_1 в період з 06 березня 2020 року по 10 березня 2020 року з банківського рахунку списано належні ОСОБА_1 грошові кошти, після чого вона вперше дізналась про наявність цього виконавчого провадження.

Відтак слід зробити висновок про те, що про наявність виконавчого провадження НОМЕР_1 ОСОБА_1 дізналась у березні 2020 року, проте зі скаргою на дії державного виконавця звернулась лише 20 жовтня 2021 року.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи фактично обізнаною з березня 2020 року про наявність виконавчого провадження протягом тривалого часу не вживала заходів, направлених на оскарження дій державного виконавця, поважних причин для поновлення строку звернення зі скаргою не наведено.

З огляду на викладене, ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попович Яни Валеріївни, головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук Віти Віталіївни, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», визнання дій протиправними та незаконними, скасування постанов та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 377, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Винокурова Олександра Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Скаргу ОСОБА_1 на дії Начальника Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попович Яни Валеріївни, головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук Віти Віталіївни, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», визнання дій протиправними та незаконними, скасування постанов та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова