ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2269/23 Справа № 932/7321/21 Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В.І. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 932/7321/21

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Пізняк Віктор Іванович, на рішення від 04 листопада 2022 року та додаткове рішення від 23 листопада 2022 року Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська головуючого судді Цитульського В.І. по цивільній справі про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном (домоволодінням) та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном (домоволодінням) та відшкодування моральної шкоди,мотивуючи вимоги тим,що у володінні ОСОБА_1 перебуває 60/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці площею 0,0857 га.

Іншим співвласником вказаного домоволодіння влаштовано металеву огорожу довжиною 15 метрів навколо частини домоволодіння позивача, чим останній чиняться перешкоди у користуванні майном.

Відповідач відмовляється демонтувати загорожу в добровільному порядку. Тому, позивач вимушена звернутися до суду про примусовий демонтаж. Крім того, у зв`язку із протиправними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди. Зокрема позивач позбавлена можливості користуватися своїм майном, вимушена орендувати інше житло.

Просила зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 60/100 частин в домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці площею 0,0857 га, кадастровий номер :02:035:0043 шляхом знесення за рахунок ОСОБА_2 металічної огорожі довжиною 15 метрів; - стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 150 000 грн, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном (домоволодінням) та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 23 листопада 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 грн .

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Пізняк В.І., просить скасувати рішення суду від 04 листопада 2022 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, додаткове рішення від 23 листопада 2022 року скасувати та відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну допомогу в загальному розмірі 44 000 грн, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначено, що у зв`язку з тим, що металеву огорожу не можливо доставити до суду, в порядку передбаченому ч. 1 ст. 85 ЦПК України, в ході судового засідання було заявлено клопотання про її огляд за місцезнаходженням, на що суд жодним чином не аргументуючи позицію у вказаному клопотанні відмовив, такі дії суду, на думку скаржника, суперечать ст. 2 ЦПК України в частині ефективного захисту порушених права. Також, зазначено, що судом жодним чином не аргументовано з яких підстав судом поставлено під сумнів позицію позивача щодо вчинення перешкод саме відповідачем та у вказаний спосіб, що викладено в позові та жодними матеріалами не спростовується.

Щодо стягнення витрат на професійну допомогу зазначено, що єдиним документом поданим представником відповідача по суті є відзив на 6 аркушах, тому стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн, не відповідає критерію розумності та співмірності. Позивач та її представник були позбавлені можливості надати до суду першої інстанції свої заперечення, оскільки судом не було направлено їм заяву про ухвалення додаткового рішення.

У відзивах на апеляційні скарги представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржувані рішення без змін, зазначаючи, що доводи та аргументи скаржника ґрунтуються на вільному трактуванні фактичних обставин справи та норм процесуального права. Зокрема, зазначено, що представником позивача зроблено усну заяву про забезпечення доказу, а саме огляд металевої огорожі, вже на стадії судового розгляду справи по суті, тобто з порушенням процесуальних строків, крім того, на думку відповідача, для правильного вирішення заявленого клопотання представника позивача про огляд металевої огорожі за її місцезнаходженням необхідно встановити, чи взагалі мав він право на вчинення цієї процесуальної дії.

До того ж, складення позивачем протоколу огляду металевої огорожі жодним чином не могло спростувати наявності у відповідача права власності на 100% домоволодіння та земельної ділянки під будинком, що свідчить про безпідставність та недоведеність позивачем обставин, які входять до предмета доказування по справі.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, зазначено, що при поданні відзиву, відповідачем було зазначено про понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Матеріали справи не містять заперечень позивача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, які будуть понесені відповідачем чи клопотання про зменшення вказаних витрат. Представником відповідача виконано у повному обсязі вимоги цивільного процесуального законодавства щодо порядку та строків подання до суду заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат та відповідних доказів, у тому числі обов`язкового їх направлення сторонам по справі, направлення судом заяви про ухвалення додаткового рішення суду ЦПК України не передбачено, тому доводи представника позивача у цій частині є безпідставними.Судом першої інстанції перевірено, досліджено та здійснено належну оцінку усім наданим представником відповідача доказам щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу та вже зменшено розмір витрат, які понесла відповідач з 44 000 грн до 25 000 грн, тому, на думку відповідача, додаткове рішення суду скасуванню не підлягає.

У судовому засіданні апеляційного суду проведеному в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пізняк В.І. підтримав доводи апеляційних скарг. Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гейко В.І. заперечував проти задоволення апеляційних скарг, з підстав викладених у відзивах. Інші учасники судового розгляду не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (а.с.190-191). Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 лютого 2022 року № 299589731, за адресою: АДРЕСА_1 вбачається наявність у реєстрі наступних записів:

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, домоволодіння загальною площею 73,1 кв.м., житлова 45, будинок А-1, сарай Б, вбиральня В, сарай Г, вбиральня Е, споруди 1-9 та мощення І, ІІ, власник 60/100 частин ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 06 жовтня 2018 року ;

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, земельна ділянка кадастровий номер :02:035:0043, площею 0,0857 га, власник ОСОБА_2 на підставі рішення Дніпровської міської ради від 23 травня 2018 року ;

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, домоволодіння будинок Ж-1, загальною площею 45,2 кв.м., житловою 17,9 кв.м., вбиральня К, душ Л, навіс М, споруди 1,2 3, власник ОСОБА_2 на підставі двох договорів купівлі-продажу, кожен на частину, від 10 січня 2018 року .

На підтвердження встановлення відповідачем загорожі позивачем долучено копії двох фотознімків.

Також, позивачем долучено копії технічного паспорту на будинок від 24 жовтня 1984 року, схематичний план, поверховий план та інші документи Бюро технічної інвентаризації на яких мітиться відмітка «Погашено».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того,що Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська розглядається спір по цивільній справі справі № 932/13895/19 за позовом ОСОБА_4 ,яка подарувала частку в будинку позивачу до ОСОБА_1 про визнання правовстановлюючого документу на спірний будинок, а також за позовом ОСОБА_2 про оскарження правовстановлюючих документів на будинок як ОСОБА_1 так і ОСОБА_4 , який мотивований тим, що право власності на будинок належить ОСОБА_2 .

Відтак , по цивільній справі № 932/13895/19, за участі усіх заінтересованих осіб, підлягає вирішенню питання власності на будинок та перевірка аргументів сторін із цього приводу. Зокрема й мотивів відзиву ОСОБА_2 , заявлених у даній справі.

За таких обставин, вирішуючи справу, суд вбачав за доцільне обмежитися наступним висновком про те,що право власності позивача на частину будинку АДРЕСА_1 із допоміжними будівлями та спорудами зареєстровано за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,тому він вправі захищати свої права щодо такого майна.

Вказаного висновку достатньо для вирішення даного спору і це дасть можливість уникнути встановлення «зайвих» преюдиційних обставин для вирішення іншої справи, розгляд якої триває.

У даному спорі позивач повинен довести в першу чергу факт чинення йому перешкод відповідачем. Проте, жодного доказу на підтвердження цього факту позивачем не надано. Зокрема, не доведено факт встановлення паркану, встановлення його відповідачем та чинення ним перешкод позивачу. Долучені два фотознімка не доводять вказаних обставин.

Після заперечень представника відповідача щодо влаштування загорожі, представник позивача заявляв клопотання про огляд паркану за місцем його знаходження. Проте, така спроба, в порушення процесуального закону, була здійснена поза встановленими строками без клопотання про поновлення строків.

Відповідні намагання представника позивача суперечать принцип змагальності, оскільки фактично будуються на концепції негативного доказу.

Суд врахував, що позивач мав достатньо часу для належного звернення до суду та збору доказів, а його інтереси із самого початку представляв адвокат. З наведених підстав позов про зобов`язання відповідача демонтувати паркан не підлягає задоволенню. Вимога про відшкодування моральної шкоди як похідна також задоволенню не підлягає. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесення ним моральних страждань.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно приписів абзацу другого ч.3 вказаної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст.76,77,78,79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд правильно виходив з недоведеності заявлених вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину,про яку сторона стверджує.Така обставина підлягає доказуванню таким чином,аби задовольнити ,як правило,стандарт переваги більш вагомих доказів,тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідними,ніж протилежний.Тобто,певна обставина не може вважатися доведеною,допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу),оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс .

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18,від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18,від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц,від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19 .

З досліджених матеріалів справи вбачається,що своїми процесуальними діями позивач намагається перекласти свій процесуальний обов`язок щодо доведення обставин,на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог,на суд та на відповідача, чим порушує основний принцип цивільного судочинства принцип змагальності.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону відповідає в повній мірі.

Доводи апеляційної скарги про те,що судом першої інстанції без аргументовано відмовлено у задоволенні клопотання про огляд металевої огорожі за її місцезнаходженням є безпідставними та такими,що не ґрунтуються на вимогах цивільного процесуального законодавства,оскільки як вбачається з матеріалів справи ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2022 року за результатами підготовчого засідання ,суд першої інстанції закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та ґрунтуються на формальних міркуваннях.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, наданим доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду від 04 листопада 2022 року без змін.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Щодо оскаржуваного додаткового рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2022 року слід зазначити про таке .

Згідно із ч. 1ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Також Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

З матеріалів справи вбачається , що рішенням суду від 04 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимогах ОСОБА_1 відмовлено. 08 листопада 2022 року від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Гейко В.І. надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій просив стягнути з позивача суму понесених відповідачем витрат на професійну допомогу в загальному розмірі 44 000 грн (а.с.107-109). Докази направлення 08 листопада 2022 року заяви з додатками позивачу по справі містяться на а.с.110.

При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, встановивши, що правову допомогу ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги № 1 від 08 липня 2019 року надавало АБ «Адвокатське бюро Валерія Гейка», на підтвердження понесених витрат надано договір про надання правничої допомоги № 2 від 08 липня 2019 року, додаткова угода до договору про надання правничої допомоги № 1 від 09 лютого 2022 року, акт про надання правової допомоги за договором №1 від 07 листопада 2022 року, детальний опис виконаних робіт адвокатом від 07 листопада 2022 року, рахунок №07/11/22 від 07 листопада 2022 року, дійшов висновку про часткове стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн, з урахуванням, того, що наданий представником відповідача розрахунок витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, внаслідок чого він не може вважатись належним доказом розміру суми, яка заявлена до стягнення.

При цьому,суд першої інстанції правильно зазначив,що додаткова винагорода адвоката за досягнення позитивного рішення у справі за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору в розумінні ст.632,903 ЦК України ,так як і не є професійною допомогою в розумінні, визначеному ЦПК, а відтак, не є обов`язковим для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокатові «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Крім того,суд правомірно виходив з того,що послуга, пов`язана з аналізом судової практики, не може вважатись видом професійної правничої допомоги, оскільки адвокат, виходячи зі змісту пункту 4 частини першої статті 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», під час здійснення адвокатської діяльності зобов`язаний самостійно підвищувати свій професійний рівень, а не аналізувати законодавство і судову практику на підставі договору , безпосередньо при наданні правової допомоги клієнту. Та такі пункти зазначеного розрахунку, як «вивчення, аналіз законодавства та судової практики», на які адвокатом витрачено три години часу (6000 грн.) не відповідають критерію розумності їхнього розміру. Судом,також прийнято до уваги , з урахуванням погоджених умов вартості 1 (один) судодень 2000 грн, участь адвоката у проведених судових засіданнях 07 квітня 2022 року,18 липня 2022 року,04 листопада 2022 року.

Врахувавши конкретні обставини, складність справи,з урахуванням виконаної адвокатом роботи,принципи співмірності та розумності судових витрат,критерій реальності адвокатських витрат,а також критерій розумності їхнього розміру, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви відповідача і стягнення з позивача ОСОБА_1 на його користь 25 000 грн судових витрат на правничу допомогу адвоката.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення судом витрат на правову допомогу у розмірі 25 000 грн не заслуговують на увагу ,оскільки склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги,входить до предмета доказування . Заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат за умови,що буде доведено,що такі витрати були фактичними і неминучими,а їх розмір обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи ,позивач та його представник не скористався правом заперечувати проти розміру витрат на правову допомогу. Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу,оскільки зводяться до переоцінки доказів та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.Суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону, а тому апеляційну скаргу на додаткове рішення від 23 листопада 2022 року також слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Пізняк Віктор Іванович, - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 листопада 2022 року та додаткове рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 23 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 21 квітня 2023 року .

Судді: