Ухвала

24 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 755/14179/20

провадження № 61-5315 ск23

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року, постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2023 року та додаткову постанову цього ж суду від 10 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до житлово-будівельного кооперативу «Здоров`я», фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із указаним позовом, у якому просила стягнути солідарно з відповідачів на свою користь майнову шкоду, завдану внаслідок залиття квартири у розмірі 172 500,00 грн, та моральну шкоду, яку оцінила у 50 000,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року, залишеними без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 березня 2023 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, 80 500,80 грн, у відшкодування моральної шкоди - 5 000,00 грн, витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 17 161,00 грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 845,50 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2023 року стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

У квітні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на вказані судові рішення, у якій просила їх скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Як слідує із даних Єдиного державного реєстру судових рішень, відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що справа є малозначною відповідно до положень частини шостої статті 19 ЦПК України, а тому підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року).

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У касаційній скарзі заявник посилається на випадок, передбачений підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник у касаційній скарзі не довела факт існування суперечності висновків судів попередніх інстанцій відносно судової практики Верховного Суду у справах з ідентичними фактичними обставинами. Доводи заявника полягають у її незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, однак не обґрунтовують фундаментальність вирішених у справі правових питань.

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в цій справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Правом на апеляційне оскарження фізична особа-підприємець ОСОБА_1 скористалась.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року, постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2023 року та додаткову постанову цього ж суду від 10 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до житлово-будівельного кооперативу «Здоров`я», фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара