Ухвала

19 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 128/2721/21

провадження № 61-5227ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, товариства з обмеженою відповідальністю «Вінекс» ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області 28 вересня

2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано десятиденний строк на усунення зазначених в ній недоліків.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області 20 жовтня

2021 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві з підстав невиконання вимог ухвали суду від 28 вересня 2021 року.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків та роз`яснено заявникові, що у разі невиконання вимог суду щодо вказаних недоліків апеляційну скаргу буде визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявникові.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2021 року

в зазначеній справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року визнано дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами. Повторно подану апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2021 року в зазначеній справі повернуто заявникові.

У січні 2022 року ОСОБА_1 втретє подав апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2021 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 січня 2022 року втретє подану апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2021 року залишено без руху. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 лютого 2022 року втретє подану апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявникові у зв`язку з невиконанням вимог ухвали Вінницького апеляційного суду від 20 січня 2022 року.

У лютому 2022 року ОСОБА_1 вчетверте подав апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20 жовтня

2021 року в зазначеній справі.

У квітні 2022 року ОСОБА_1 вп`яте подав апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2021 року

в зазначеній справі, яка по формі та змісту є аналогічною попередньо поданим чотирьом апеляційним скаргам, які було повернуто судом заявникові як з підстав невиконання вимог ухвал суду про залишення апеляційних скарг без руху, так і з підстав зловживання заявником своїми процесуальними правами.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2022 року визнано звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2021 року діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням наданими йому процесуальними правами.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2021 року повернуто особі, яка її подала.

1. ОСОБА_1 неодноразово звертався до Верховного Суду з касаційними скаргами на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2022 року.

У квітні 2022 року ОСОБА_1 вперше звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду

від 26 листопада 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду

від 06 квітня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

від 04 травня 2022 року касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 листопада 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2022 року визнано неподаними та повернуто заявникові.

Копію ухвали та додані до касаційних скарг матеріали направлено особі, яка подала касаційні скарги.

У січні 2023 року ОСОБА_1 вдруге звернувся до Верховного Суду

з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 12 січня 2023 року повторно подану касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направлено особі, яка подала касаційну скаргу.

У лютому 2023 року ОСОБА_1 втретє звернувся до Верховного Суду

з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 09 лютого 2023 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки

від 28 березня 2023 року, втретє подану касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направлено особі, яка подала касаційну скаргу.

2. 07 квітня 2023 року, ОСОБА_1 , із застосуванням засобів поштового зв`язку, вчетверте звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2022 року.

До касаційної скарги ОСОБА_1 не додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду

від 06 квітня 2022 року.

У змісті касаційної скарги клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження судового рішення заявником також не порушується.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

У частині першій статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо

в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку

на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

У частині третій статті 394 ЦПК України зазначено, що незалежно

від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Повний текст оскаржуваної ухвали Вінницького апеляційного суду

від 06 квітня 2022 рокускладено 06 квітня 2022 року та оприлюднено

08 квітня 2022 року, а касаційну скаргу подано засобами поштового зв`язку 07 квітня 2023 року, тобто вже після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення. Крім того, 07 квітня

2023 року заявником вчетверте подано касаційну скаргу на вказане судове рішення.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише

з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває

в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала

від 14 жовтня 2003 року).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь

у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Поважними причинами пропуску строку є ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані

з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження судового рішення заявником не порушується, що позбавляє суд касаційної інстанції можливості вирішити питання щодо поновлення строку на оскарження судового рішення.

Верховним Судом враховано, що заявником вже вчетверте подано касаційну скаргу на оскаржуване судове рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року

у справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22) викладено такі правові висновки: «введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку».

Як вже зазначалось Верховним Судом, повний текст оскаржуваної ухвали Вінницького апеляційного суду складено 06 квітня 2022 року, оприлюднено у Єдиному Державному реєстрі судових рішень 08 квітня 2022 року. Отже, з дня складення повного тексту судового рішення (06 квітня 2022 року) до дня звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою (07 квітня

2023 року) сплинуло більше одного року.

Заявник пропустив річний строк на звернення до суду з касаційною скаргою, а частиною третьою статті 394 ЦПК України визначено виключні два випадки для відкриття касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Зазначених виключних обставин заявником не наведено.

При цьому Верховний Суд звертає увагу ОСОБА_1 , що останній неодноразово звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою на зазначене судове рішення, відповідно знав про існування оскаржуваного судового рішення та мав можливість звернутися до Верховного Суду з касаційною скаргою в межах присічного строку на касаційне оскарження судового рішення.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває

в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня

2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд

не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами-членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Нешев проти Болгарії»).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського суду з прав людини від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

Ураховуючи, що відсутні підстави вважати, що заявник був позбавлений можливості скористатися своїм процесуальним правом щодо подачі касаційної скарги у передбачений законодавством строк, які б могли свідчити про наявність особливих і непереборних обставин, за яких заявник не подав касаційну скаргу у передбачений законом строк та які

б виправдали пропуск строку більше ніж на один рік, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру

у Вінницькій області, товариства з обмеженою відповідальністю «Вінекс» ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні діївідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б.І. Гулько

Г. В. Коломієць