Справа № 136/557/21
Провадження № 22-ц/801/792/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 рокуСправа № 136/557/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.

за участю секретаря судового засідання: Ковальчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №136/557/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Довбиша Олександра Леонідовича на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 27 лютого 2023 року про закриття провадження, постановлену в складі судді Кривенка Д. Т.,-

встановив:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батьків у вихованні дитини.

Позивач просила визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з нею за місцем її реєстрації або проживання.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем існує спір стосовно місця проживання їх дітей, які наразі проживають з нею, а відповідач погрожує їх забрати. При цьому позивач навела ряд доводів, що свідчили про те, що найсприятливішим місцем проживання дітей буде поруч з нею.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 27 лютого 2023 року провадження у справі закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини, в зв`язку з відсутністю предмета спору.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Довбиш Олександр Леонідович просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначив, що обґрунтовуючи підстави закриття провадження у справі суд першої інстанції вказує, що фактично наразі між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дітей, що відповідно до закону унеможливлює подальший розгляд справи, що не відповідає дійсності, оскільки на момент подачі позову в квітні 2021 року спір між сторонами був, крім того в судовому засіданні, яке відбулось 27 лютого 2023 року відповідач в судовому засіданні зазначив, що позов не визнає, проте через війну в країні та можливістю його мобілізації до лав ЗСУ дітям на даний час краще проживати з матір`ю, що в свою чергу виключає відсутність спору між сторонами.

Від учасників справи відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Довбиш Олександр Леонідович, апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

Згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що на час розгляду справи судом спір між сторонами, щодо місця проживання дітей відсутній. Зокрема відповідач ОСОБА_2 вказав, що наразі дітям проживати з позивачкою в Германії, враховуючи те, що в Україні війна - є більш безпечним та те, що він не зміг би забезпечити таку безпеку навіть на заході України, де ним було підшукане житло. Крім того, ним ОСОБА_2 , враховується та обставина, що він є військовозобов`язаним і в будь - який момент може бути мобілізований до лав ЗСУ, що може несприятливо відобразитись по догляду за дітьми. Тобто фактично наразі між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дітей. Відповідач, щодо закриття провадження не заперечував..

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а, відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19); Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19 (провадження № 61-1807св20); Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20) зазначено, що закриття провадження у справі через відсутність предмета спору можливе лише за умови, якщо предмет спору відсутній під час пред`явлення позову.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) відступив від висновку, сформульованого у зазначених постановах, конкретизувавши його таким чином: закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, дійшов висновку про закриття провадження, керуючись тим, що у справі відсутній предмет спору.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції із таких підстав.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать, що з позовом ОСОБА_1 звернулась в квітня 2021 року, оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена 27 лютого 2023 року.

Апеляційний суд зазначає, що на момент звернення до суду з позовом спір існував, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_2 від 07 серпня 2021 року в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Крім того в судовому засіданні відповідач позов не визнав, а лише зазначив, що на даний час дітям краще приживати з матір`ю.

Отже, після подання позову, але до дати постановлення судом оскаржуваної ухвали про закриття провадження у справі, між сторонами існував спір, що виключає застосування судом механізму закриття провадження з підстав відсутності предмета спору, оскільки на момент пред`явлення позову предмет спору між сторонами існував.

Суду першої інстанції необхідно було врахувати, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення, за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань, та розглянути по суті заявлені позовні вимоги, а у випадку їх необґрунтованості - відмовити у їх задоволенні через безпідставність чи недоведеність згідно з вимогами ЦПК України.

Таким чином, прийнята судом першої інстанції ухвала про закриття провадження у справі є передчасною та не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, а отже право позивача на доступ до правосуддя, проголошене статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції, було порушено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права та за наявності невідповідності висновків суду обставинам справи, прийшов до помилкового висновку про закриття провадження у цивільній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 379, 381-382 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Довбиша Олександра Леонідовича задовольнити.

Ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 27 лютого 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська