Номер провадження: 22-ц/813/3336/23
Справа № 947/31/20
Головуючий у першій інстанції Бочаров А.І.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у справі на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів

22 листопада 2021 року на адресу суду від представника позивачки ОСОБА_2 , адвоката Боличевського Сергія Петровича, надійшла заява про забезпечення позову, в якій просив суд в якості забезпечення позову, накласти заборону на право розпоряджання (відчуження) майном 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_1 ).

В обґрунтування заяви зазначив, що позивачу з відкритих джерел, а саме з сайту агентства нерухомості «Премьер недвижимость», стало відомо про наявність розміщення оголошення з продажу 2 кімнат 4-кімнатної квартири по АДРЕСА_2 з загальною площею 72 кв. м, житловою площею частки у 29 кв. м. на 4 поверсі 9-поверхового будинку (копія в додатку).

Вказав, що ОСОБА_4 володіє часткою у розмірі 561/1000 квартири АДРЕСА_1 . Технічні характеристики володіння: 2 кімнати в 4-кімнатній квартирі; 4 поверх 9-поверхового будинку; загальна площа квартири 71,7 кв. м., житлова площа частки 29,2 кв. м.

З телефонної розмови з агентством нерухомості «Премьер недвижимость» позивач дізналась, що зазначене оголошення знаходиться за адресою володіння відповідача.

Також, зважаючи на опубліковане оголошення агентства нерухомості з продажу об`єкта володіння ОСОБА_4 (що свідчить про наміри продажу права власності ОСОБА_4 ) є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми), яке є у відповідача на даний момент може зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення.

Також зазначає, що відповідачу на праві власності належить 1/3 квартири АДРЕСА_3 . Позивач не намагається накласти заборону відчуження на зазначене майно в силу принципів розумності та адекватності даного заходу.

Отже, представник позивача вважає, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до відчуження володіння ОСОБА_4 новим власником, що, безумовно, зробить неможливим виконання можливого рішення суду зі стягнення з відповідача суми у розмірі 452 157,73 грн., а отже, унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 листопада 2021 року заяву задоволено.

Накладено заборону на право розпоряджання (відчуження) майном 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_1 ).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 13.07.2022 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де із посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права ставиться питання про її скасування з подальшим вирішенням питання про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому посилаючись на те, що 23.11.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування, посвідчений Приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Вінницьким Б.В., відповідно до якого право власності на 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 , перейшло до ОСОБА_5 .

Про ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.11.2021 року по справі № 947/31/20 про забезпечення позову апелянт дізнався випадково, із текстом її ознайомився 11 липня 2022 року за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, копії оскаржуваної ухвали не отримував, оскільки не був учасником справи № 947/31/20.

23.11.2021 року ОСОБА_1 законним шляхом набув право власності на вищевказану частину квартири, в чому не пересвідчився суд, ухвалюючи незаконну ухвалу (копія договору дарування додається до апеляційної скарги).

Отже, апелянт жодним чином не порушував прав позивача та не посягав на її інтереси, а отже, обмеження права розпорядження належним йому на праві власності нерухомим майном прямо порушує його конституційні права, передбачені ст. 41 Конституції України, а саме право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Отже, постановлення ухвали про обмеження розпорядження майном, яким на момент такого постановлення законно володів ОСОБА_1 , прямо порушує права та майнові інтереси апелянта, тим більше без надання йому безпосередньо захистити свої права, оскільки ухвалу постановлено за відсутністю ОСОБА_1 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.09.2022 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у справі на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів було призначено до розгляду під головуванням судді Гірняк Л.А.

Рішенням Вищої ради правосуддя №126/0/15-23 від 21 лютого 2023 суддю ОСОБА_6 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 16.03.2023 року на підставі пункту 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28 грудня 2018 року (із змін. та доп.) визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: О.С. Комлевої, С.М. Сегеди.

Розпорядженням № 2540 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.03.2023 року у відповідності до рішення зборів суддів, згідно з пунктом 3.12 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28 грудня 2018 року (із змін. та доп.) було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Погорєлової С.О. та Заїкіна А.П.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 березня 2023 року вказану цивільну справу було прийнято до провадження головуючого судді Князюка О.В..

У судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, причини неявки суду не повідомили.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктами 2, 4 якої передбачено, що позов може забезпечуватись забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо повязанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Підстави забезпечення позову необхідно доводити документально, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що предмет позову, може бути знищеним на момент виконання рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Аналогічний висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 363/2197/17 (провадження № 61-15477св19).

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є вимоги щодо стягнення грошових коштів.

Тобто з матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує реальний спір майнового характеру, обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо майна є співмірними із заявленими позовними вимогами, існує зв`язок між обраним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Так, 23.11.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування, посвідчений Приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Вінницьким Б.В., відповідно до якого право власності на 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 , перейшло до ОСОБА_5 .

Колегія суддів приймає до уваги те, що договір дарування, який є безоплатним за своєю правовою природою, було укладено в день розгляду судом зави про вжиття заходів забезпечення позову, тобто на момент розгляду зави про вжиття заходів забезпечення позову майно було зареєстровано за відповідачем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18) вказано, що «апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції».

Вказане свідчить як про наявність спору, так і про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Проте, станом на момент подачі заяви про вжиття заходів забезпечення позову, позивач не міг знати про наявність договору дарування.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на недоведеність заявником ризиків невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення його позову, оскільки підставою для забезпечення позову є не докази, які підтверджують ризики невиконання рішення суду, а обґрунтоване припущення позивача, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких має намір звернутися позивач.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційній скарзі не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи і ґрунтуються на припущеннях. У той час, як забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. (висновок Верховного Суду, постанова №6-846цс16 від 17.10.2018 року).

Доводи апелянта в скарзі не спростовують обґрунтованих висновків суду про наявність підстав для забезпечення позову, оскільки між сторонами виник спір та існує загроза утруднення виконання можливого рішення суду. Крім того, колегія суддів вважає, що обрані заходи є цілком співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки між сторонами дійсно існує спір про стягнення грошових коштів.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 квітня 2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

С.О. Погорєлова