КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/500/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3617/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Савіцькій Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Мазур Ю.Ю,-

встановив:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.

У позовній заяві просила стягнути з відповідача кошти у сумі 20 310 грн 47 коп.

Вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_2 отримувала і споживала надані житлово-комунальні послуги, але оплачувала їх ОСОБА_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 рокупозов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 20 310 (двадцять тисяч триста десять) грн 47 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у її задоволенні.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник підтримали вимоги апеляційної скарги.

ОСОБА_1 та її представник заперечували щодо вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 надано докази щодо сплати за період з 01 січня 2017 року по 01 грудня 2019 року за комунальні послуги та за утримання та збереження квартири 60 931 грн 41 коп., а оскільки відповідач є власником частини квартири, то вона має нести обов`язок по сплаті коштів в розмірі 20 310 грн 47 коп.

Проте повністю погодитися з висновками суду першої інстанції не можна.

Встановлено, що 10 квітня 1998 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули право спільної приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10 квітня 1998 року, виданим органом приватизації - заводом «РАДАР».

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

19 липня 2018 року ОСОБА_3 подарував свою частку на квартиру позивачу, що підтверджується договором дарування від 29 липня 2018 року.

Як вбачається з Реєстру територіальної громади м. Києва, у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 станом на 10 липня 2018 року зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 .

Крім того, фактично проживає у квартирі ОСОБА_6 .

Відповідно до квитанцій та товарних чеків за період з 01 січня 2017 року по 01 грудня 2019 року за комунальні послуги було сплачено 40 550 грн 01 коп.

Також були здійснені витрати на управління, утримання та збереження спільного майна, а саме: купівля і встановлення лічильника води, купівля і встановлення набору «Розумний Watt», купівля насосу, купівля трьох ходового клапану до котла, купівля фільтрів та запчастини до котла, купівля магістрального картриджу.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що оскільки відповідач не сплачує кошти за спожиті надані житлово-комунальні послуги, то позивач має право стягнути з неї витрати в судовому порядку.

Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, за житлово-комунальні послуги зобов`язані сплачувати всі члени сім'ї власника, які фактично проживають в квартирі, тому враховуючи, що на день ухвалення судового рішення в квартирі проживали 5 осіб, то відповідно кожний з них був зобов`язаний сплачувати за житлово-комунальні послуги. В такому разі частка, яку мала б сплатити відповідач буде становити 1/5 частину, що дорівнює 8 110 грн (40 550 грн 01 коп. /5).

Відповідно ч. 5 ст. 367 ЦК України поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Оскільки витрати на управління, утримання та збереження спільного майна, а саме: купівлю і встановлення лічильника води, купівлю і встановлення набору «Розумний Watt», купівлю насосу, купівлю трьох ходового клапану до котла, купівлю фільтрів та запчастини до котла, купівлю магістрального картриджу, не біли погоджені із відповідачем, то підстави для покладення на неї обов`язку оплати їх вартості відсутні.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини, відтак рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 31 жовтня 2022 року слід змінити, зменшивши розмір стягнутих коштів з 20 310 грн 47 коп. до 8 110 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року змінити, зменшивши розмір стягнутих коштів з 20 310 (двадцяти тисяч трьохсот десяти) грн 47 коп. до 8 110 (восьми тисяч ста десяти) грн 00 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 14 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко