Справа № 727/159/22
Провадження № 2/727/141/23
30 березня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
Головуючого, судді Слободян Г.М.
секретар судових засідань Вахнован Д.В.
за участю сторін: представника позивача, адвоката Кирилюк Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в залі суду м. Чернівці цивільну справу 727/159/22, за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про часткове звільнення від нарахованої заборгованості по сплаті аліментів та повне звільнення від сплати неустойки (пені) ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позову та позиція позивача.
До Шевченківського районного суду м. Чернівці звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, в якій просить, - стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по сплаті аліментів, які стягувались на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 грудня 2011 року, в розмірі 36 426,02 грн. та неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 36 426,02 грн., і судові витрати.
В обґрунтування позову зазначила, що відповідач змінив прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 , із яким перебувала в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2001 року, і який був розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 09 лютого 2010 року. В шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4 , який після розірвання шлюбу проживає з позивачкою і знаходиться на її матеріальному утриманні.
А, отже, позивач вважає, що заборгованість відповідача ОСОБА_2 зі сплати аліментів за рішенням суду на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на 01 грудня 2020 року в розмірі 36 426,02 грн. визначена остаточно рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, тому вже оспорюватись відповідачем не може.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, її інтереси захищати в судовому засіданні надала представляти адвокату Кирилюк Т.А., яка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.
У наданому судом вступному слові посилалася на обставини викладені в позові та просила зустрічний позов залишити без розгляду внаслідок зловживання відповідачем процесуальними правами, що було визнано судом та внаслідок неодноразових неявок в судові засідання.
Позиція відповідача.
Рух справи та винесені процесуальні документи
26.01.2022 року відкрито провадження у вищенаведеній цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (т.1 а.с. 45).
22.02.2022 року відповідачем ОСОБА_5 в суд подано зустрічний позов, який на підставі ухвали від 28.02.2022 року Шевченківського районного суду м. Чернівці було залишено без руху (а.с.14 т.1).
В суд з заявою про вступ у справу третьої особи що не заявляє самостійних вимог звернулася ОСОБА_10 (т.1 а.с. 82).
На виконання ухвали від 28.02.2022 року Шевченківського районного суду м. Чернівці було залишено без руху (а.с.14 т.1) ОСОБА_5 в суд подав зустрічну позовну заяву в новій редакції (т.1 а.с. 97).
28.03.2022 року ОСОБА_5 звернувся в суд з заявою про вступ у справу третьої особи що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_10 (т.1 а.с. 115). При цьому, одночасно подав заяву про відвід судді, головуючої в справі та заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнними діями (т.1 а.с. 113, 119). Цього ж числа 28.03.2022 року представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Кирилюк Т.А. подано заперечення на відвід судді (т.1 а.с.125). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.03.2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді головуючий в справі було відмовлено (т.1 а.с. 130, 131).
28.04.2022 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці задоволено клопотання ОСОБА_2 та визначено проведення судового розгляду справи в режимі відеоконферензв`язку за участі ОСОБА_2 (т.1 а.с. 134, 135).
03.05.2022 року ОСОБА_2 в судове засідання не з`вився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, останній звернувся в суд з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнними діями (т.1 а.с. 140).
20.05.2022 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці задоволено клопотання ОСОБА_2 та визначено проведення судового розгляду справи в режимі відеоконферензв`язку за участі ОСОБА_2 (т.1 а.с. 144 - 147); в судове засідання, 27.05.2022 року сторони будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи не з`явилися.
07.07.2022 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці задоволено клопотання ОСОБА_2 та визначено проведення судового розгляду справи в режимі відеоконферензв`язку за участі ОСОБА_2 (т.1 а.с. 154-155). В засідання, ОСОБА_2 не з`явився, надав суду клопотання про відвід судді, головуючий в справі та ознайомлення зз справою (т. 1 а.с. 159 161).
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.07.2022 року, в задоволенні клопотання про відвід судді, головуючий в справі було відмовлено (т.1 а.с. 164 166).
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.07.2022 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до розгляду з первісним позовом та справу вищеозначену призначено до підготовчого засідання (т.1 а.с. 167-169) з викликом сторін по справі і в їх інтересах представників.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.07.2022 року, в задоволенні клопотань ОСОБА_10 , відповідно ОСОБА_2 про вступ у справу третьої особи що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_10 на стороні відповідача відмовлено (т.1 а.с. 170 171).
02.08.2022 року подано представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Кирилюк Т.А. відзив на зустрічну позовну заяву (т. 1 а.с. 182 189).
05.08.2022 року ОСОБА_2 заявлено відвід судді, головуючий в справі (т.1 а.с. 191) та ухвалою від 08.0.2022 року в задоволенні клопотання останньому було відмовлено. Задоволено клопотання про виклик свідка сторони позивача за зустрічним позовом. Повторний відвід був заявлений судді головуючий в справі, та на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці (2ві/727/4/22) від 10.08. 2022 року, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді було відмовлено (т.1 а.с. 199-200).
30.08.2022 року ОСОБА_2 повторно звернувся в суд з заявою про залучення на стороні відповідача у справу третьої особи що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_10 та відповідно до ухвали від 31.08. 2022 року відмовлено в задоволенні вказаного клопотання відповідачу (а.с. 203-206, 208-209). В засідання ОСОБА_2 не з`явився, відомостей про поважність причини неявки суду не надав.
08.09.2022 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці задоволено клопотання ОСОБА_2 та визначено на підставі ухвали проведення судового розгляду справи в режимі відеоконферензв`язку за участі ОСОБА_2 (т.1 а.с. 216, 217);
08.09.2022 року ОСОБА_2 повторно звернувся в суд з заявою про залучення на стороні відповідача у справу третьої особи що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_10 (т.1 а.с. 221).
14.09.2022 року повторно ОСОБА_2 заявлено клопотання про залучення на стороні відповідача у справу третьої особи що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_10 (т.1 а.с. 212 213).
В засідання призначені судом, ОСОБА_2 не з`являвся, відомостей про поважність причини неявки своєї суду не повідомляв.
На підставі ухвали від 14.09.2022 року відмовлено в задоволенні клопотань ОСОБА_2 про залучення на стороні відповідача у справу третьої особи що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_10 (т.1. а.с. 228-229).
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.09.2022 року закрито підготовче засідання та справу за первісним та зустрічним позовом призначено до судового засідання (т.1 а.с. 226-227).
30.09.2022 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці задоволено клопотання ОСОБА_2 від 30.09. 2022р. та визначено проведення судового розгляду справи в режимі відеоконферензв`язку за участі ОСОБА_2 (т.1 а.с. 235-236);
В судове засідання, ОСОБА_2 не з`явився, відомостей про поважність причини неявки своєї суду не повідомляв.
04.10.2022 року ОСОБА_2 заявлено відвід головуючий в справі (т.1 а.с. 238) та подано клопотання про повторне ознайомлення з матеріалами справи і можливістю укласти договір про надання йому правову допомогу (а.с. 240 т.1). В судове засідання, ОСОБА_2 не з`явився. На підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.10.2022 року (т.1 а.с. 243). В задоволенні клопотання про відвід судді відмовлено.
21.10.2022 року ОСОБА_2 заявлено відвід судді, головуючий в справі (т.2 а.с. 14-15) та ухвалою від 27.10.2022 року в задоволенні відводу судді було відмовлено.
11.11.2022 року ОСОБА_2 , який не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи звернувся з клопотаннями про відкладення слуханням справи через заміну представника, адвоката Романюка В., про надання можливості подати відповідь на відзив зустрічного позову та про його участь розгляду справи в режимі відеоконферензв`язку ( т.2 а.с. 28).
Відповідно до ухвал суду від 14.11. 2022 року судом було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про повернення розгляду справи в підготовчому засіданні та задоволено клопотання про участь останнього в розгляді справи в режимі відеоконферензв`язку та забезпечення права на захист (т.2 а.с. 37-38)
22.11.2022 року ОСОБА_2 заявлено відвід судді, головуючий в справі (т.2 а.с. 44) та ухвалою від 25.11.2022 року в задоволенні відводу судді було відмовлено.
Ухвалою від 30.11. 2022 року Шевченківського районного суду м. Чернівці (справа провадження 2ві/727/13/22) в задоволенні відводу судді, головуючий в справі відмовлено (т.2 а.с. 49).
Відповідно, 22.12, 23.12. 2022 року ОСОБА_2 . В суд звернувся з клопотаннями про проведення судового розгляду справи за його участі в режимі відео конференції (т.2 а.с. 53-54) та одночасно з цими ж клопотаннями заявлено і клопотання про відкладення слуханнями справи у зв`язку з тим, що в нього запланований прийом до Лор лікаря (т.2 а.с. 55,57) та про ознайомлення з матеріалами справи (т.2 а.с. 59). В судове засідання відповідач за первісним позовом та позивач (за зустрічним позовом) не з`явився.
16.01.2023 року ОСОБА_2 заявлено клопотання про відкладення слуханням справи у зв`язку з тим, що в нього запланований прийом до Лор лікаря та про відвід судді, головуючий в справі (т.2 а.с. 63). Ухвалою від 18.01.2023 року Шевченківського районного суду м. Чернівці (справа провадження 2ві/727/2/23), в задоволенні відводу судді, головуючий в справі відмовлено (т.2 а.с. 69-70).
16.01.2023 року ОСОБА_2 заявлено клопотання про проведення судового розгляду справи за його участі в режимі відео конференції (т.2 а.с. 73); дане клопотання було задоволено згідно ухвали суду від 27.01.2023р.
31.02.2023р. відповідач ОСОБА_2 за первісним позовом і позивач, за зустрічним позовом звернувся в суд з клопотанням про відкладення справи у зв`язку з заміною представника (т.2 а.с.77)із наданням письмовою заяви, що представник, адвокат Романюк В.І. його інтереси більше не представляє (т.2 а.с. 78), а також клопотання про те, що у ОСОБА_2 заклало вухо та є проблеми зі слухом ( т.2 а.с. 79).
07.02.2023 року представником відповідача ОСОБА_2 за первісним позовом і позивачем, за зустрічним позовом за довіреністю ОСОБА_11 заявлено відвід судді, головуючий в справі (т.2 а.с. 89) Ухвалою від 21.02.2023 року Шевченківського районного суду м. Чернівці (справа провадження 2ві/727/7/23), в задоволенні відводу судді, головуючий в справі відмовлено (т.2 а.с. 101-102).
В судові засідання, відповідач ОСОБА_2 за первісним позовом і позивач, за зустрічним позовом та в його інтересах представник за довіреністю ОСОБА_11 не з`явилися, останнім відомостей про поважність причини суду не повідомлено.
27.02.2023 року представником відповідача ОСОБА_2 за первісним позовом і позивачем, за зустрічним позовом за довіреністю ОСОБА_11 заявлено відвід судді, головуючий в справі (т.2 а.с. 121-122). Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.03.2023 року (справа провадження 2ві/727/9/23), в задоволенні відводу судді, головуючий в справі відмовлено (т.2 а.с. 126-127).
На підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.03.2023 року, клопотання представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Кирилюк Т.А. про визнання зловживання процесуальними правами відповідача ОСОБА_2 за первісним позовом і позивачем, за зустрічним позовом було задоволено (т. 2 а.с. 129-131)
Відповідно до ухвал суду від 30.03. 2023 року (протокольних), в задоволенні клопотань від 30.03.2023р. відповідача ОСОБА_2 за первісним позовом і позивач, за зустрічним позовом про відкладення слухання справи у зв`язку з зайнятість останнього і прийняття участі в іншому суді та клопотання про проведення відкооконферензв`язку за його участі з іншим судом було відмовлено (т.2 а.с. 142-144)
Відмовлено було ОСОБА_2 і в задоволенні обставин упередженості судді, головуючої в справи, тобто її відводу, викладених в клопотанні від 30.03. 2023 року (т.2 а.с. 150-151)
Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасника справі у судове засідання.
Зокрема, згідно з частиною 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності сторін.
При цьому, судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі. Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.
Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що згідно Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09.02.2010 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 зареєстрований 14.07.2001 р. у відділі реєстрації актів цивільного громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції м.Чернівці, актовий запис №672 розірвано. (т.1 а.с.9)
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 21.03.2005 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції вбачається, що батьками ОСОБА_4 є: ОСОБА_3 та ОСОБА_12 .(т.1а.с.10)
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.12.2011 р. позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 на коисть ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі частки заробітку починаючи з 24 жовтня 2011 року до настання ним повноліття.(а.с.11-12 т.1)

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданого 15.12.2020 р. №87678 Першим відділом Державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що станом на 01.12.2020 р. заборгованість зі сплати аліментів становить 36426,02 грн.(а.с.13-14 т.1)

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.06.2021 р. у задоволенні скарги ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Державний виконавець Першого відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміцька Д.І на дії державного виконавця відмовлено.(а.с.15-18 т.1)

Відповідно до Постанови Чернівецького апеляційного суду від 24.09.2021 р. апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.12.2011 р. залишено без змін.(а.с.19-35 т.1)

Державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміцькою Д.І 15.12.2020 р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №30733222 з примусового виконання даного виконавчого листа у відповідності до вимог п.10. ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».(а.с.36 т.1)

Однак, ОСОБА_3 протягом часу виконання рішення суду не сплачував аліменти регулярно щомісячно в визначеній судом сумі, внаслідок чого станом на 15.12.2020 р. утворилась заборгованість в сумі 36 426,02 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів №87678 від 15.12.2020 р. (а.с.37-39 т.1)

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що земельна ділянка загальною площею 102,80 кв.м, кадастровий номер :03:004:0011 на праві власності належить ОСОБА_1 (а.с.51; 53 т.1)

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що квартира загальною площею 70,6 кв.м, реєстраційний номер нерухомого майна: 101 на праві власності належить ОСОБА_1 (а.с.52 т.1)

Довідкою №899 від 16.05.2011 р. виданою КЖРЕП вбачається, що зареєстровані особи за адресою АДРЕСА_3 - ОСОБА_1 (власник) та ОСОБА_4 а.с.54 т.1)

Згідно довідки №10 від 13.02.2014 р. встановлено, що ОСОБА_3 дійсно працює в адвоката Сандуляк А.В на посаді помічника адвоката, згідно трудового договору від 08.01.2014 р. Місячна заробітна плата 700 грн.(а.с.55 т.1)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 14.05.2021 р. Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) вбачається, що батьками ОСОБА_8 є: ОСОБА_2 та ОСОБА_13 .(а.с.56 т.1)

Пенсійне посвідчення серії НОМЕР_5 виданого 12.01.2005 р. ОСОБА_10 по інвалідності другої групи, відповідно до якого розмір пенсії становить 135,80; 148,89 на термін з 19.04. довічно.(а.с.57т.1 )

Згідно смс повідомлень між Адвокатським об`єднанням «Кирилюк і партнери» та ОСОБА_14 встановлено, що ціна за підготовку позовної заяви та клопотань до суду 2000 грн, судовий збір державі 840,40 грн.(а.с.58 т.1)

Відповідно до договору дарування грошових коштів, укладеного 02.07.2019 р. між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 встановлено, що дарувальник ( ОСОБА_10 ) подарувала обдарованому ( ОСОБА_3 ) грошові кошти в сумі 23599, 00 грн.Грошові кошти передавались дарувальником, та отримувались обдарованому протягом 01.02.2014 р. по 31.12.2017 р. рівними частинами щомісяця (по 500, 00 грн).(а.с.59 т.1)

Згідно запитуваних даних інформації з Єдиного реєстру боржників встановлено, що інформація в Єдиному реєстрі боржників щодо ОСОБА_3 відсутня.(а.с.60 т.1)

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19.05.2020 р. позовні вимоги ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено. Суд ухвалив: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 від його заробітку (доходу), щомісяця починаючи стягнення з 07.04.2020 р.(а.с.61-62 т.1)

На підставі виконавчого листа №727/200/20 виданого 14.12.2020 р. старшим державним виконавцем Марко В.М винесено постанову про відкриття провадження серії ВП №63978387 від 28.12.2020 р. відповідно до якого постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 1/5 частину зі всіх видів його заробітної плати щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.(а.с.63 т.1)

Згідно листа Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Чернівці встановлено, що згідно протоколу від 10.02.2022 р. та акту знищення документів від 10.02.2022 р. завершені виконавчі провадження та сформовані номенклатурні справи Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) знищено, у зв`язку із чим відсутня можливість надати належним чином завірені копії всіх сторінок матеріалів виконавчого провадження АСВП №30733222.(а.с.4 т.2)

Відповідно до довіреності виданої Першим відділом Державної виконавчої служби у м.Чернівці 11.01.2022 р. №527 встановлено, що начальник Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Смотра Д.О уповноважив старшого державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Чернівці Осух в.О представляти інтереси Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та його посадових осіб, в тому числі начальника відділу в судових органах з усіма правами, що надані процесуальним законодавством України.(а.с.5 т.2)

Згідно Акту знищення документів, що перебували у робочій кімнаті №309 Першого відділу Державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 10.02.2022 р. встановлено, що завершені виконавчі провадження та сформовані номенклатурні справи Чернівецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області знищені 10.02.2022 р. шляхом обливання горючою рідиною та спалювання, про що складений відповідний протокол 10.02.2022 р.(а.с.6-11 т.2)

Відповідно до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.196 Сімейного кодексу України передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

Неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені, помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору (відповідно за первісним і зустрічним позовом) та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В частині 2 ст.141 СК України зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тлумачення статті 196 Сімейного кодексу України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 Сімейного кодексу України).

Згідно зі статтею 8 Сімейного кодексу України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 Сімейного кодексу України та частини першої статті 9 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок, що положення Цивільного кодексу України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 Сімейного кодексу України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 Сімейного кодексу України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, а саме виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд враховує вимоги чинного законодавства України та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц про те, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 Сімейного кодексу України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Судом встановлено, що з вини відповідача, який зобов`язаний, згідно Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.12.2011 р. ухвалено стягувати аліменти з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі частки заробітку починаючи з 24 жовтня 2011 року до настання ним повноліття (а.с.11-12 т.1). Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Вказане рішення суду знаходилось на примусовому виконанні у Першому відділі Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (ВП №30733222), однак відповідач, починаючи з листопада 2013 року, не сплачував повністю аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка поступово збільшувалася і станом на 01 грудня 2020 року становила вже 36 426,02 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № 87678 від 15 грудня 2020 року, складеним державним виконавцем Першого відділу ДВС у місті Чернівці Хоміцькою Д.І. та дана сума заборгованості підтверджується ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 червня 2021 року та постановою Чернівецького апеляційного суду від 24 вересня 2021 року по справі №727/92/21, яка розглядалась за скаргою ОСОБА_5 на дії державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Хоміцької Діани Ігорівни щодо визначення суми заборгованості зі сплати аліментів За змістом ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами у разі виникнення спору обчислюється судом. Отже, при існуванні такого спору заборгованість стягується на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Отже, заборгованість відповідача ОСОБА_2 зі сплати аліментів за рішенням суду на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на 01 грудня 2020 року в розмірі 36 426,02 грн. визначена остаточно рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, тому вже оспорюватись відповідачем не може.

Судом також звертається увага на те, що у 2020 році ОСОБА_5 звернувся в Шевченківський районний суд м. Чернівців з позовною заявою до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання сина та відповідно до Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 18 вересня 2020 року по справі №727/200/20, позовні вимоги було задоволено частково, зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визначені рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2011 року в справі №2-2646, на 1/5 частину зі всіх видів його заробітної плати (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Виконавчий лист №2-2646, виданий на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2011 року, відкликано. Дане рішення залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року. Дане рішення набрало законної сили 01 грудня 2020 року, після чого було видано виконавчий лист №727/200/20, який направлений на виконання в Перший відділ Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ), по виконанню якого відкрито виконавче провадження №63978387. У зв`язку із відкликанням виконавчого листа №2-2646/2011 від 22 грудня 2011 року державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Хоміцькою Д.І. 15 грудня 2020 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №30733222 з примусового виконання даного виконавчого листа у відповідності до вимог п.10 ч.І ст.39 Закону України «Про виконавче провадження»

Таким чином, виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2011 року в справі №2-2646 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини було закінчено 15 грудня 2020 року, виконавче провадження з його примусового виконання також закінчено.Отже, із урахуванням наведеного та з`ясованих обставин по справі, встановлено, що відповідач протягом часу виконання наведеного рішення суду не сплачував аліменти регулярно щомісячно в визначеній судом сумі, внаслідок чого станом на 15 грудня 2020 року утворилась заборгованість в сумі 36 426,02 грн., що підтверджується дослідженим судом розрахунком заборгованості зі сплати аліментів №87678 від 15 грудня 2020 року, яку неможливо стягнути з відповідача в межах того виконавчого провадження через його закінчення, однак можливо отримати новий виконавчий лист на заборгованість, що виникла, шляхом стягнення цієї заборгованості в судовому порядку.Враховуючи наявність спору між сторонами, щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення такої заборгованості з відповідача на користь позивача. У відповідності до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Закон України від 26 квітня 2001 року № 2402-Ш «Про охорону дитинства» визначає основні засади державної політики у цій сфері. Охорона дитинства - це система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Ці заходи направлені на забезпечення найкращих інтересів дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.Частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.Відповідно до цих вимог обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.Це підтверджується і встановленою частиною четвертою статті 155 Сімейного кодексу України відповідальності батьків за ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків.Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року №2037- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.Згідно частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України (в чинній редакції) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

До таких висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18), відступивши від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18), і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Відповідно до вказаних вимог закону та зазначеного висновку Великої Палати Верховного Суду, пеня за прострочення ОСОБА_5 сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_7 за період з 01 грудня 2013 року до 01 грудня 2020 року становить 459 717,44 грн.

Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов`язання санкція у вигляді неустойки спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань по поверненню боргу. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що згідно обмежень, встановлених ч.1 ст.196 СК України на користь позивачки підлягає стягненню пеня в розмірі 100 відсотків заборгованості, що становить суму 36 426,02 грн.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної статтею 196 Сімейного кодексу України, настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Отже, враховуючи вищенаведене, оскільки заборгованість зі сплати пені Відповідачем виникла не з незалежних від нього причин, а внаслідок неповної сплати ним аліментів у повному розмірі, визначеному рішенням суду, вважаю, що з відповідача на користь позивачки належить стягнути пеню в розмірі 100% заборгованості зі сплати аліментів - 36 426,02 грн., оскільки Відповідач мав можливість сплачувати аліменти у повному розмірі, а також погасити заборгованість вчасно, що не було ним зроблено.

Суд вважає що саме такий розмір пені 36 426,02 грн. є доцільним та достатнім для майнової відповідальності відповідача, оскільки розмір 459 717,44 грн. є значним тягарем для відповідача і виходячи із реальної матеріальної можливості відповідача виконати рішення суду, що відповідатиме інтересам дітей.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) викладено висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Відповідач цю презумпцію не спростував. Підстав для зменшення розміру неустойки у відповідності до вимог ч.2 ст.196 Сімейного кодексу України, оскільки ні сімейний, ні матеріальний стан відповідача не дає для цього підстав.

Що стосується зустрічних позовних вимог суд зважає на наступне.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12,13,81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 8 та 9статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як на підставу позову позивач посилається на частину 2статті 197 СК України, якою передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Аналіз статті 197 СК України надає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду 1) наявність тяжкої хвороби 2) або іншої обставини, що має істотне значення.

За правилами частини 4статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч. 8 п. 1ст. 71 ЗУ "Про виконавче провадження" спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 22постанови пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" N 3 від 15 травня 2006 рокусуд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.

З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Отже, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти в повному розмірі, або доказів, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від нього причин, відповідач відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України суду не надав.

Окрім наведеного судом встановлено зловживання відповідачем своїх процесуальних прав. Судом встановлено, що 22.02.2022 року відповідачем ОСОБА_5 в суд подано зустрічний позов, який на підставі ухвали від 28.02.2022 року Шевченківського районного суду м. Чернівці було залишено без руху (а.с.14 т.1). В суд з заявою про вступ у справу третьої особи що не заявляє самостійних вимог звернулася ОСОБА_10 (т.1 а.с. 82). На виконання ухвали від 28.02.2022 року Шевченківського районного суду м. Чернівці було залишено без руху (а.с.14 т.1) ОСОБА_5 в суд подав зустрічну позовну заяву в новій редакції (т.1 а.с. 97). 28.03.2022 року ОСОБА_5 звернувся в суд з заявою про вступ у справу третьої особи що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_10 (т.1 а.с. 115). При цьому, одночасно подав заяву про відвід судді, головуючої в справі та заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнними діями (т.1 а.с. 113, 119). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.03.2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді головуючий в справі було відмовлено (т.1 а.с. 130, 131). 28.04.2022 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці задоволено клопотання ОСОБА_2 та визначено проведення судового розгляду справи в режимі відеоконферензв`язку за участі ОСОБА_2 (т.1 а.с. 134, 135). 03.05.2022 року ОСОБА_2 в судове засідання не з`вився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, останній звернувся в суд з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнними діями (т.1 а.с. 140). 20.05.2022 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці задоволено клопотання ОСОБА_2 та визначено проведення судового розгляду справи в режимі відеоконферензв`язку за участі ОСОБА_2 (т.1 а.с. 144 - 147); в судове засідання, 27.05.2022 року сторони будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи не з`явилися. 07.07.2022 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці задоволено клопотання ОСОБА_2 та визначено проведення судового розгляду справи в режимі відеоконферензв`язку за участі ОСОБА_2 (т.1 а.с. 154-155). В засідання, ОСОБА_2 не з`явився, надав суду клопотання про відвід судді, головуючий в справі та ознайомлення зз справою (т. 1 а.с. 159 161). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.07.2022 року, в задоволенні клопотання про відвід судді, головуючий в справі було відмовлено (т.1 а.с. 164 166). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.07.2022 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до розгляду з первісним позовом та справу вищеозначену призначено до підготовчого засідання (т.1 а.с. 167-169) з викликом сторін по справі і в їх інтересах представників. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.07.2022 року, в задоволенні клопотань ОСОБА_10 , відповідно ОСОБА_2 про вступ у справу третьої особи що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_10 на стороні відповідача відмовлено (т.1 а.с. 170 171). 05.08.2022 року ОСОБА_2 заявлено відвід судді, головуючий в справі (т.1 а.с. 191) та ухвалою від 08.0.2022 року в задоволенні клопотання останньому було відмовлено. Задоволено клопотання про виклик свідка сторони позивача за зустрічним позовом. Повторний відвід був заявлений судді головуючий в справі, та на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці (2ві/727/4/22) від 10.08. 2022 року, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді було відмовлено (т.1 а.с. 199-200). 30.08.2022 року ОСОБА_2 повторно звернувся в суд з заявою про залучення на стороні відповідача у справу третьої особи що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_10 та відповідно до ухвали від 31.08. 2022 року відмовлено в задоволенні вказаного клопотання відповідачу (а.с. 203-206, 208-209). В засідання ОСОБА_2 не з`явився, відомостей про поважність причини неявки суду не надав. 08.09.2022 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці задоволено клопотання ОСОБА_2 та визначено на підставі ухвали проведення судового розгляду справи в режимі відеоконферензв`язку за участі ОСОБА_2 (т.1 а.с. 216, 217); 08.09.2022 року ОСОБА_2 повторно звернувся в суд з заявою про залучення на стороні відповідача у справу третьої особи що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_10 (т.1 а.с. 221). 14.09.2022 року повторно ОСОБА_2 заявлено клопотання про залучення на стороні відповідача у справу третьої особи що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_10 (т.1 а.с. 212 213). На підставі ухвали від 14.09.2022 року відмовлено в задоволенні клопотань ОСОБА_2 про залучення на стороні відповідача у справу третьої особи що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_10 (т.1. а.с. 228-229). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.09.2022 року закрито підготовче засідання та справу за первісним та зустрічним позовом призначено до судового засідання (т.1 а.с. 226-227). 30.09.2022 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці задоволено клопотання ОСОБА_2 від 30.09. 2022р. та визначено проведення судового розгляду справи в режимі відеоконферензв`язку за участі ОСОБА_2 (т.1 а.с. 235-236); 04.10.2022 року ОСОБА_2 заявлено відвід головуючий в справі (т.1 а.с. 238) та подано клопотання про повторне ознайомлення з матеріалами справи і можливістю укласти договір про надання йому правову допомогу (а.с. 240 т.1). В судове засідання, ОСОБА_2 не з`явився. На підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.10.2022 року (т.1 а.с. 243). В задоволенні клопотання про відвід судді відмовлено. 21.10.2022 року ОСОБА_2 заявлено відвід судді, головуючий в справі (т.2 а.с. 14-15) та ухвалою від 27.10.2022 року в задоволенні відводу судді було відмовлено. 11.11.2022 року ОСОБА_2 , який не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи звернувся з клопотаннями про відкладення слуханням справи через заміну представника, адвоката Романюка В., про надання можливості подати відповідь на відзив зустрічного позову та про його участь розгляду справи в режимі відеоконферензв`язку ( т.2 а.с. 28). Відповідно до ухвал суду від 14.11. 2022 року судом було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про повернення розгляду справи в підготовчому засіданні та задоволено клопотання про участь останнього в розгляді справи в режимі відеоконферензв`язку та забезпечення права на захист (т.2 а.с. 37-38) 22.11.2022 року ОСОБА_2 заявлено відвід судді, головуючий в справі (т.2 а.с. 44) та ухвалою від 25.11.2022 року в задоволенні відводу судді було відмовлено. Ухвалою від 30.11. 2022 року Шевченківського районного суду м. Чернівці (справа провадження 2ві/727/13/22) в задоволенні відводу судді, головуючий в справі відмовлено (т.2 а.с. 49). Відповідно, 22.12, 23.12. 2022 року ОСОБА_2 . В суд звернувся з клопотаннями про проведення судового розгляду справи за його участі в режимі відео конференції (т.2 а.с. 53-54) та одночасно з цими ж клопотаннями заявлено і клопотання про відкладення слуханнями справи у зв`язку з тим, що в нього запланований прийом до Лор лікаря (т.2 а.с. 55,57) та про ознайомлення з матеріалами справи (т.2 а.с. 59). В судове засідання відповідач за первісним позовом та позивач (за зустрічним позовом) не з`явився. 16.01.2023 року ОСОБА_2 заявлено клопотання про відкладення слуханням справи у зв`язку з тим, що в нього запланований прийом до Лор лікаря та про відвід судді, головуючий в справі (т.2 а.с. 63). Ухвалою від 18.01.2023 року Шевченківського районного суду м. Чернівці (справа провадження 2ві/727/2/23), в задоволенні відводу судді, головуючий в справі відмовлено (т.2 а.с. 69-70).

16.01.2023 року ОСОБА_2 заявлено клопотання про проведення судового розгляду справи за його участі в режимі відео конференції (т.2 а.с. 73); дане клопотання було задоволено згідно ухвали суду від 27.01.2023р. 31.02.2023р. відповідач ОСОБА_2 за первісним позовом і позивач, за зустрічним позовом звернувся в суд з клопотанням про відкладення справи у зв`язку з заміною представника (т.2 а.с.77)із наданням письмовою заяви, що представник, адвокат Романюк В.І. його інтереси більше не представляє (т.2 а.с. 78), а також клопотання про те, що у ОСОБА_2 заклало вухо та є проблеми зі слухом ( т.2 а.с. 79). 07.02.2023 року представником відповідача ОСОБА_2 за первісним позовом і позивачем, за зустрічним позовом за довіреністю ОСОБА_11 заявлено відвід судді, головуючий в справі (т.2 а.с. 89) Ухвалою від 21.02.2023 року Шевченківського районного суду м. Чернівці (справа провадження 2ві/727/7/23), в задоволенні відводу судді, головуючий в справі відмовлено (т.2 а.с. 101-102). В судові засідання, відповідач ОСОБА_2 за первісним позовом і позивач, за зустрічним позовом та в його інтересах представник за довіреністю ОСОБА_11 не з`явилися, останнім відомостей про поважність причини суду не повідомлено. 27.02.2023 року представником відповідача ОСОБА_2 за первісним позовом і позивачем, за зустрічним позовом за довіреністю ОСОБА_11 заявлено відвід судді, головуючий в справі (т.2 а.с. 121-122). Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.03.2023 року (справа провадження 2ві/727/9/23), в задоволенні відводу судді, головуючий в справі відмовлено

На підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.03.2023 року, клопотання представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Кирилюк Т.А. про визнання зловживання процесуальними правами відповідача ОСОБА_2 за первісним позовом і позивачем, за зустрічним позовом було задоволено (т. 2 а.с. 129-131). Відповідно до ухвал суду від 30.03. 2023 року (протокольних), в задоволенні клопотань від 30.03.2023р. відповідача ОСОБА_2 за первісним позовом і позивач, за зустрічним позовом про відкладення слухання справи у зв`язку з зайнятість останнього і прийняття участі в іншому суді та клопотання про проведення відкооконферензв`язку за його участі з іншим судом було відмовлено (т.2 а.с. 142-144). Відмовлено було ОСОБА_2 і в задоволенні обставин упередженості судді, головуючої в справи, тобто її відводу, викладених в клопотанні від 30.03. 2023 року (т.2 а.с. 150-151).

Реалізація принципу змагальності в цивільному судочинстві спонукає учасників справи та їх представників до використання всіх можливих механізмів захисту права, у зв`язку з чим ними можуть допускатися і певні зловживання. Водночас слід наголосити, що зловживання правом має розглядатися як процесуальне правопорушення виключно за умови встановлення причино-наслідкового зв`язку між зловживанням та завданою шкодою (встановленням певних ризиків) іншому учаснику справи. Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя, об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа під час розгляду її позову в національному суді, до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.Тобто зловживання процесуальним правом як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в порушенні умов належної реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав іншими учасниками справи (постанова ВС від 06.09.2018 справа № 552/2378/17).

Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (ухвала ВС від 6.09.2018, справа №552/2378/17).

Процесуальні права та обов`язки учасників справи визначені ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема, учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Водночас учасник справи зобов`язаний: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Так, за правовим висновком, касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи справу №552/2378/17, визначив зловживання, як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Зловживаючи процесуальними правами, особа може вдатися до дезінформації суду. Мова йде про неповідомлення суду відомостей, які мають значення для справи, введення суду в оману, свідоме викривлення фактів у заяві (рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України»).

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин. Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14, яким зазначено, що основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законнім діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій» (окрема думка судді Валентини Сімоненко щодо постанови ВС від 02 жовтня 2019 року у справі №750/3021/18). Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства. Ухилення позивача (в даному випадку за зустрічним позовом ОСОБА_2 ) від участі в судовому розгляді поданого ними ж позову порушує права іншої сторони відповідача ( ОСОБА_1 ), тому позивача який ухиляються від явки до суду, слід попередити про відповідальність за зловживання процесуальними правами та невиконання процесуальних обов`язків і про можливість вирішення судом питання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.03.2023 року, клопотання представника позивача, адвоката Кирилюк Т.А., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 про визнання зловживання процесуальними правами відповідача ОСОБА_2 та притягнення його до відповідальності задовольнити частково, а саме в частині зловживання процесуальними правами; в іншій частині клопотання відмовлено.

Окрім наведеного, судом звертається увага на те, що право на звернення до суду гарантується. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у порядку, встановленому процесуальним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд справи в суді, до юрисдикції якого його віднесено законом.

Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом є порушення прав або охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулася з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також обирає спосіб захисту такого права.

Водночас суд перевіряє доводи позивача та залежно від встановленого вирішує питання про наявність або відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права або інтересу, а також з`ясовує, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права передбаченим законодавством способам, а також чи забезпечує спосіб захисту поновлення порушеного права позивача.

Однак подача завідомо безпідставного позову за відсутності предмета спору або у спорі, що має вочевидь штучний характер, не спрямована на реальний захист прав, адже особа зловживає своїм правом на судовий захист, не маючи на меті захисту будь-якого охоронюваного законом інтересу.

Водночас процесуальні кодекси не містять критеріїв визначення безпідставного або штучного позову, тому однозначно встановити, що позов є таким, без дослідження в сукупності всіх обставин справи, не видається за можливе. Хоча варто зазначити, що можливим критерієм завідомо безпідставного позову є його очевидна неправомірність, про що може свідчити подача позову всупереч наявним правовим висновкам у спірних правовідносинах, встановлених у громадських та судових поглядах на них.

Подання завідомо безпідставного позову означає, що позивач заздалегідь усвідомлював безпідставність свого позову та всупереч інтересам правосуддя, а також засадам судочинства, звернувся з таким позовом.

Про це можуть свідчити дії позивача, які за своєю суттю та наслідками суперечать один одному. Штучність позову, серед іншого, може бути у разі подачі позову з метою перешкоджання іншому провадженню в іншій справі.

Судом, окрім наведеного встановлено, що 22.02.2022 року ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_1 з зустрічною позовною заявою про часткове звільнення від нарахованої заборгованості по сплаті аліментів та повне звільнення від сплати неустойки (пені). У даній зустрічній позовній заяві позивач ОСОБА_5 предмет позову визначає наступним та просить задовольнити позовні вимоги: Частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 на суму 16426,02 грн. Витребувати з першого відділу ДВС м. Чернівці завірені копії усіх сторін матеріалів виконавчого провадження ВСВП 30733222, розгляд справи провести за участі сторін та допитати в якості свідка батька позивачки (за первісним позовом) (а.с. 49-50 т.1). Вказаний зустрічний позов судом на підставі ухвали від 209.02.2023 року було залишено без руху (а.с. 74 т.1). На виконання вказаної ухвали суду, 25.03. 2023 року, ОСОБА_2 звернувся в суд з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про часткове звільнення від нарахованої заборгованості по сплаті аліментів та повне звільнення від сплати неустойки (пені), в якій просив, частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 на суму 5000 грн. заборгованості зі сплати аліментів, в решті позовних вимог відмовити. Витребувати з першого відділу ДВС м. Чернівці завірені копії усіх сторін матеріалів виконавчого провадження ВСВП 30733222, розгляд справи провести за участі сторін та допитати в якості свідка батька позивачки (за первісним позовом) (а.с. 96 - 98 т.1). Зустрічний позов з метою недопущення порушення прав сторони, судом було прийнято і об`єднано з первісним позовом; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у відкрите підготовче засідання, з викликом сторін по справі і в їх інтересах представників. При цьому судом звертається увага, з урахуванням наведених вище обставин, що відповідач ОСОБА_2 (за первісним позовом) та позивача ОСОБА_2 (за зустрічним позовом) жодного разу, як в призначені судом засідання підготовчого провадження, так і в судові засідання не з`являвся. Аналогічно і в його інтересах представники в засідання не з`являлися.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду. При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Вказана позиція неодноразово підтримувалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18.

Отже, враховуючи те, що справа тривалий час перебувала на розгляді в суді, розгляд справи неодноразово відкладався, відповідач (за первісним позовом) ОСОБА_2 та позивач (він же за зустрічним позовом), належним чином був повідомлений про призначення справи до розгляду, про дату та час розгляду справи, неодноразово, поспіль ані він, ані його представник не з`явилися у судове засідання, суд правомірно залишити зустрічний позов без розгляду на підставі пункту 3 частин першої статті 257 ЦПК України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Отже, враховуючи зазначені позивачем обставини та надані нею докази в обґрунтування позову в їх сукупності, враховуючи баланс інтересів дитини, та матеріальних можливостей батька, приймаючи до уваги, що позивачем надано належні і допустимі докази, які свідчать про обов`язок відповідача своєчасно сплачувати аліменти на утримання дитини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги за позовом ОСОБА_2 про часткове звільнення від нарахованої заборгованості по сплаті аліментів та повне звільнення від сплати неустойки (пені) - залишити без розгляду, з урахуванням вищенаведеного.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач при подачі позову звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 992.40 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 49, 76, 81, 141, 263-268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 заборгованість по сплаті аліментів, що стягувались на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.12.2011 року в розмірі 36426,02 грн. та стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 - неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 36426,02 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 992.40 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про часткове звільнення від нарахованої заборгованості по сплаті аліментів та повне звільнення від сплати неустойки (пені) - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду безпосередньо або через Шевченківський районний суд м. Чернівці. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11.04.2023 року

Суддя Слободян Г.М.