Справа № 127/9859/14-ц
Провадження № 22-з/801/1/23
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.

з участю секретаря судового засідання Обертун Н.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Путіліна Євгена Вікторовича

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Сичука М.М., повний текст якого складено 26 квітня 2017 року,

в справі № 27/9859/14-ц

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступниками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (відповідачі),

за участі Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради (треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору)

про визнання недійсними та скасування рішень, визнання недійсними державних актів, витребування земельної ділянки,

та за зустрічним позовом ОСОБА_6 (позивач)

до ОСОБА_1 , Вінницької міської ради (відповідачі)

за участі Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради (треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору)

про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участі третіх осіб: управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, про визнання рішень сільської ради недійсними та їх скасування, визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними, витребування земельної ділянки.

Вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що на підставі договорів купівлі-продажу від 29 липня 2005 року № 4598 та № 4594 вона є власником земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , загальною площею 0,2000 га і їй було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ЯА № 923250, зареєстрований під № 49

Попереднім власником земельної ділянки № НОМЕР_1 , згідно з державним актом на право приватної власності на землю, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 04 листопада 1997 року № 1143, був ОСОБА_8 , а власником земельної ділянки № НОМЕР_2 була ОСОБА_9 (державний акт на право приватної власності на землю, виданий на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 25 грудня 1997 року № 1416).

Після звернення у 2013 році до управління Держземагенства у Вінницькому районі із заявою щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру про належну їй земельну ділянку з`ясувалося, що ця земельна ділянка накладається на земельні ділянки, власниками яких є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , і які набули права власності на земельні ділянки на підставі рішень Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 30 січня 1998 року та від 25 січня 2005 року відповідно.

Після ознайомлення з публічною кадастровою карткою та отримання відповіді від Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 06 червня 2014 року № 179, було встановлено можливе суміщення належних їй на праві власності земельних ділянок додатково із земельними ділянками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , власниками яких є ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .

Відповідно до листа Управління містобудування та архітектури Вінницької міської ради від 27.07.2007 та схеми земельних ділянок, що знаходяться на межі м. Вінниці та Луки-Мелешківської Вінницького району Вінницької області, належні їй земельні ділянки більшою своєю частиною знаходяться в межах м. Вінниці.

Вважає, що рішення Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області в частині передачі земельних ділянок у приватну власність відповідачам є недійсними, так як прийняті поза межами повноважень сільської ради, та порушують її право власності на земельні ділянки, оскільки вона позбавлена можливості перереєструвати своє право власності відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та вимог статті 125 ЗК України, а отже і розпоряджатися ними як власник.

Вважає також надання їй у власність земельних ділянок № № НОМЕР_2 , НОМЕР_1 в частині, що розташована в межах м. Вінниці Вінницькою міською радою народних депутатів у власність відбулось правомірно, тобто в межах повноважень і на підставі закону. У той же час розпорядження землями поза межами населеного пункту, здійснене Лука-Мелешківською сільською радою Вінницького району Вінницької області, суперечить законодавству та виходить за межі повноважень вказаного органу місцевого самоврядування.

Оскільки державні акти відповідачам видані на підставі рішень, які на її думку, підлягають визнанню недійсними та скасуванню, то і зазначені державні акти на право приватної власності на землю, видані на ім`я ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 підлягають визнанню недійсними.

З урахуванням вказаних обставин просила суд визнати недійсними та скасувати:

рішення 10 сесії 22 скликання Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 04 грудня 1996 року в частині передачі земельної ділянки, площею 306 кв. м, у приватну власність ОСОБА_7 , що суміщається із земельною ділянкою належною їй на праві власності та входить в межі м. Вінниці, зазначену у додатку № 5 висновку судової земельно-технічної експертизи від 30 жовтня 2015 року № ОС-180, складеного Вінницькою торгово-промисловою палатою;

рішення 14 сесії 22 скликання Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 30 січня 1998 року в частині передачі земельної ділянки площею 585 кв. м, у приватну власність ОСОБА_2 , що суміщається із земельною ділянкою, належною їй на праві власності та входить в межі м. Вінниці, зазначену у додатку № 5 висновку судової земельно-технічної експертизи від 30 жовтня 2015 року № ОС-180 складеного Вінницькою торгово-промисловою палатою;

рішення 20 сесії 4 скликання Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 25 січня 2005 року в частині затвердження технічної документації та видачі державного акта на земельну ділянку, площею 272 кв. м ОСОБА_3 , що суміщається із земельною ділянкою, належною їй на праві власності та входить в межі м. Вінниці, зазначену у додатку № 5 висновку судової земельно-технічної експертизи від 30 жовтня 2015 року № ОС-180 складеного Вінницькою торгово-промисловою палатою;

визнати недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку, видані:

ОСОБА_7 , зареєстрований за № 146 від 26.09.1997,

ОСОБА_2 , зареєстрований за № 514 від 15.07.1998,

ОСОБА_3 , зареєстрований за № 59 від 27.05.2008;

витребувати від ОСОБА_6 на свою користь земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:59:0059, належну ОСОБА_1 на підставі державного акта на праві власності на земельну ділянку серії ЯА № 923250, зареєстрованого 15.11.2005 за № 49 (заява про збільшення, зменшення позовних вимог т. 1, а.с. 133, 151, т. 2, а.с. 55, заява про уточнення - т. 2, а.с. 175).

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , Вінницької міської ради, за участі третіх осіб - Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області, реєстраційна служба Вінницького міського управління юстиції Вінницької області про визнання незаконним та скасування державного акта.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 18 листопада 2015 року № ОС-180 вбачається часткове суміщення належної їй земельної ділянки та земельної ділянки належній ОСОБА_1 , у зв`язку з чим порушуються її права як власника.

Вважає, що державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 923250, на ім`я ОСОБА_1 на земельні ділянки № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 , з кадастровими номерами :03:059:0058, :03:059:0059 по АДРЕСА_2 , виданий з порушенням закону, а тому просила суд визнати недійсним та скасувати його.

Рішення суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2017 року замінено третіх осіб: Управління Держземагенства у Вінницькому районі на Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області та реєстраційну службу Вінницького міського управління юстиції Вінницької області на Вінницьку міську раду в особі Департаменту адміністративних послуг.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В травні 2017 року, не погодившись із судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Путіліна Є.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що висновок суду про втрату позивачкою ОСОБА_1 права власності на земельні ділянки є необґрунтованими, оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 є чинним.

Водночас відповідачі набули право власності на земельні ділянки на підставі рішень Луко-Мелешківської сільської ради від 04.12.1996, 30.01.1998, 25.01.2005, 17.03.2006, які прийняті за межами її повноважень, оскільки сільська рада розпорядилася землями, що входять до меж міста Вінниці.

Вважає безпідставною відмову суду у задоволенні клопотання про проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи, оскільки питання у цьому клопотанні було поставлене з метою встановлення суміщення земельних ділянок саме в частині земельної ділянки № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 та земельних ділянок належних ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 .

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

В запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_11 - адвокат Ковальова В.С. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 помилково вважає себе земельних ділянок, придбаних в ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , так як рішенням Апеляційного суду Вінницької області по справі № 127/4819/16-ц визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий на ім`я ОСОБА_1 , і скасовано його державну реєстрацію.

Відповідач Лука-Мелешківська сільська рада Вінницького району Вінницької області в письмовій заяві апеляційному суду при вирішенні справи по суті покладався на його розсуд.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 01 листопада 2017 року апеляційну скаргу Путіліна Євгена Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 відхилено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Путіліна Євгена Вікторовича задоволено частково. Ухвалу Вінницького апеляційного суду Вінницької області скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2020 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Ухвалою суду від 10 березня 2020 року до участі в справі залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в якості правонаступника відповідача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 26 травня 2020 року по справі призначено додаткову судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено запитання про те, чи можливо відновити та відобразити в натурі з урахуванням державного акту на право користування землею, виданого Виконавчим комітетом Вінницької обласної Ради депутатів трудящих від 15 грудня 1962 року межу міста Вінниці в частині її проходження відносно земельних ділянок, належних ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , а якщо так, то на території яких адміністративно-територіальних одиниць розташовані вказані земельні ділянки та в якій частині з урахуванням відновленої межі між містом Вінниця і селом Луко-Мелешківська Вінницького району. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалами суду від 09 серпня 2021 року і від 09 листопада 2022 року провадження у справі відновлювалося за клопотаннями експерта для витребування додаткових документів.

Ухвалами суду від 20 серпня 2021 року і від 15 листопада 2022 року витребувано додаткові матеріали, необхідні для проведення експертизи.

Ухвалами суду від 12 жовтня 2021 року і від 29 листопада 2022 року до матеріалів справи долучено додаткові матеріали та передано їх у розпорядження експерта для проведення експертизи, призначеної ухвалою суду від 26 травня 2020 року.

Ухвалою суду від 25 січня 2023 року поновлено апеляційне провадження у справі і призначено судове засідання в ній.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Путілін Є.В. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах викладених в ній, просив скаргу задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 адвокат Ковальова В.С. проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просила залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне обґрунтоване.

Відповідач ОСОБА_2 проти вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечував, просить задовольнити зустрічний позов.

Представник відповідача ОСОБА_7 адвокат Воронцова Л.К. проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просила залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи - відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (правонаступники ОСОБА_3 ), ОСОБА_6 , Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області та Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце розгляду питання, в судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає вирішенню апеляційним судом питання про роз`яснення судового рішення.

Від Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району суду надійшла заява про розгляд справи в їх відсутність.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконкому Вінницької міської ради № 1416 від 25.12.1997 ОСОБА_9 передана безоплатно у приватну власність земельна ділянка АДРЕСА_5 , яка була виділена їй для будівництва і обслуговування житлових будинків відповідно до рішення № 504 від 27.06.1996, що підтверджується державним актом від 18.05.1998.

Рішенням виконкому Вінницької міської ради № 1143 від 04.11.1997 ОСОБА_12 передана безоплатно у приватну власність земельна ділянка АДРЕСА_2 , площею 0,1000 га, яка була виділена йому для будівництва і обслуговування житлових будинків згідно рішення № 586 від 20.07.1997, що підтверджується державним актом від 16.08.1999.

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 29.07.2005 № 4598 та № 4594 ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_9 та ОСОБА_12 земельні ділянки по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , з кадастровими номерами :03:059:0058, :03:059:0059 (відповідно), про що 15.11.2005 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2000 га.

Відповідно до рішення третейського суду від 11.04.2008 ОСОБА_6 набула право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га по АДРЕСА_6 , кадастровий номер :02:002:0137. Вказана земельна ділянка була придбана нею у ОСОБА_3 , якій ця земельна ділянка належала на підставі рішення Луко-Мелешківської сільради від 25.01.2005.

27.05.2008 року управлінням земельних ресурсів у Вінницькому районі ОСОБА_6 був виданий державний акт серії ЯЖ № 268122.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВН № 021393, ОСОБА_2 підставі рішення 14 сесії 22 скликання Луко-Мелешківської сільської ради народних депутатів від 30 січня 1998 року була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,1000 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Луко-Мелешківської сільської ради, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 397587, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га у межах згідно з планом, яка розташована по АДРЕСА_6 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Вказана земельна ділянка виділена ОСОБА_3 на підставі рішення 20 сесії 4 скликання Луко-Мелешківської сільської ради від 25.01.2005 року.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № ОС-180 від 18.11.2015 року встановлено, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2000 га, кадастровий номер :03:059:0058, :03:059:0059, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 частково суміщається з земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:002:0137, що належить на правах приватної власності ОСОБА_6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 268172 від 27.05.2008 року. Площа даного суміщення становить - 415 кв. м.; площу та конфігурацію суміщення наведено у план-схемі співставлення меж земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:002:0137, що належить на правах приватної власності ОСОБА_6 , земельної ділянки площею 0,1000 га, що належить на правах приватної власності ОСОБА_2 , земельної ділянки площею 0,1000 га, що належить на правах приватної власності ОСОБА_7 , земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:002:0214, що належить на правах приватної власності ОСОБА_10 та земельної ділянки площею 0,2000 га, кадастровий номер :03:059:0058, :03:059:0059, що належить на правах приватної власності ОСОБА_1 .

На підставі проведеного дослідження встановлено, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2000 га, кадастровий номер :03:059:0058, :03:059:0059, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 частково суміщається з земельною ділянкою для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, площею 0,1000 га, що належить на правах приватної власності ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ВН № 021393 від 15.07.1998 року. Площа даного суміщення становить - 957 кв. м., з земельною ділянкою для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель, площею 0,1000 га, що належать на правах приватної власності ОСОБА_7 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ВН від 26.09.1997 року. Площа даного суміщення становить 544 кв. м.; площу та конфігурацію суміщення наведено у план-схемі співставлення меж земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:002:0137, що належить на правах приватної власності ОСОБА_6 , земельної ділянки площею 0,1000 га, що належить на правах приватної власності ОСОБА_2 , земельної ділянки площею 0,1000 га, що належить на правах приватної власності ОСОБА_7 , земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:002:0214, що належить на правах приватної власності ОСОБА_10 та земельної ділянки площею 0,2000 га, кадастровий номер :03:059:0058, :03:059:0059, що належить на правах приватної власності ОСОБА_1 .

Відповідно до державного акту на право користування землею, виданого виконавчим комітетом Вінницької обласної Ради депутатів трудящих від 15.12.1962 року, в постійне користування виконкому Вінницької міської Ради депутатів трудящих міста Вінниці Вінницької області було відведено 5183,3 га землі згідно з наведеним у акті планом і описом меж. Постановою Верховної Ради України від 19.06.2013 року «Про зміну меж м. Вінниці Вінницької області» було включено у межі м. Вінниця Вінницької області 11,2 га земель Луко-Мелешківської сільської ради. Згідно даної постанови ДП «Вінницький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (перенесення на місцевість) окружної межі м. Вінниці. Відповідно до листа ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 09.03.2010 року № 776, згідно наявних у ДП «Вінницький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» матеріалів межі міста Вінниці зі сторони с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області, починаючи з 1962 року по 19.06.2003 року, не змінювалась. На підставі наданої ДП «Вінницький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» експертом виготовлено план-схему проходження межі населених пунктів та с. Лука - Мелешківська по земельним ділянкам: земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:002:0137, що належить на правах приватної власності ОСОБА_6 , земельній ділянці площею 0,1000 га, що належить на правах приватної власності ОСОБА_2 , земельній ділянці площею 0,1000 га, що належить на правах приватної власності ОСОБА_7 , земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:002:0214, що належить на правах приватної власності ОСОБА_10 та земельній ділянці площею 0,2000 га, кадастровий номер :03:059:0058, :03:059:0059, що належить на правах приватної власності ОСОБА_1 , де відображено межу між м. Вінницею та с. Лука - Мелешківська Вінницького району Вінницької області згідно даних, наданих ДП «Вінницький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою».

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 08.12.2016 року позов ОСОБА_6 до Вінницької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 і Управління Держгеокадастру у м. Вінниці, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_7 і ОСОБА_2 , про визнання незаконними рішень і скасування державних актів про право власності на землю, виданих на їх підставі; про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, - задоволено частково.

Визнано незаконним і скасовано рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів № 1143 від 04.11.1997 про передачу ОСОБА_12 безоплатно у приватну власність земельної ділянки, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 площею 1000 кв. м. згідно з рішенням від 26.07.1996 №586. Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ВН № 3/469, виданий на ім`я ОСОБА_12 на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :03:059:0059 і скасувати його державну реєстрацію. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_2 кадастровий номер :03:059:0059, цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, укладений 29 липня 2005 року між ОСОБА_12 і ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудиком В.В. 29 липня 2005 року та зареєстрований у реєстрі за № 4594. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 923250, виданий на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,2000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:059:0058, :03:059:0059 і скасувати його державну реєстрацію. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанцій не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції посилався на те, що вищевказаним рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 08.12.2016 визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 923250, виданий на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,2000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, і скасовано його державну реєстрацію, а відтак позивач ОСОБА_1 втратила повноваження власника, в зв`язку з чим відсутнє порушення її прав та законних інтересів.

Водночас посилаючись на зазначене рішення, яким вже визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 923250, виданий на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,2000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, і скасовано його державну реєстрацію, суд першої інстанції відмовив в задоволенні і зустрічного позову в зв`язку з тим, що суд не може повторно визнати та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, в зв`язку з чим відсутнє порушення прав позивача ОСОБА_6 .

Проте з таким висновком колегія суддів не може погодитись.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).

Відповідно до статті 22 ЗК України (в редакції 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Аналогічне положення міститься у статті 125 ЗК України.

Згідно зі статтею 23 ЗК України (в редакції 1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Аналогічна норма міститься у статті 126 ЗК України.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право - статті 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно із нормами статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, та застосування інших, передбачених законом, способів.

З урахуванням наведених норм матеріального права підстави для задоволення позову власника чи користувача є встановлення факту порушення його прав та існування перешкод у здійснення ним цих прав.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення Апеляційного суду Вінницької області від 08.12.2016 у справі № 127/4819/16-ц, на яке посилався суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення, постановою Верховного Суду від 16.05.2018 скасовано із залишенням без змін рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.10.2016, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Відтак при розгляді цієї справи підлягають перевірці обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимоги або заперечень, зокрема, щодо фактичного розташування спірних земельних ділянок в межах міста Вінниці чи села Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області, а відтак компетенції відповідних органів місцевого самоврядування щодо розпорядження ними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 173 ЗК України (в редакції 2001 року) визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до техніко-економічного обґрунтування їх розвитку, генеральних планів населених пунктів. Включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, якщо не буде проведено їх вилучення (викупу) відповідно до цього Кодексу.

За положеннями частини другої статті 174 ЗК України (в редакції 2001 року) рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською чи Севастопольською міською радами за поданням районних та відповідних сільських, селищних рад.

За змістом пункту 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до повноважень районних рад входило на час виникнення спірних правовідносин і входить прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою району в межах і в порядку, визначених законом.

До прийняття ЗК України 2001 року положеннями ЗК України 1990 року також встановлювалось, що межа міста встановлюється і змінюється в порядку, що визначається Верховною Радою України. Включення земельних ділянок до межі міста не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, якщо не буде проведено їх вилучення (викуп) відповідно до статті 31 цього Кодексу (стаття 63 ЗК України 1990 року).

Межі сільських населених пунктів встановлюються і змінюються районною, міською в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів. Використання земель сільського населеного пункту здійснюється відповідно до проектів планування та забудови даного населеного пункту (стаття 65 ЗК України 1990 року).

Отже, межі населеного пункту повинні встановлюватися та/або змінюватись рішенням відповідного компетентного органу або на підставі інших правових документів, виготовлених та/або прийнятих компетентними органами відповідно до законодавства, що діяло на час утворення населеного пункту та/або зміни його меж.

Крім того, статтею 46 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що для встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних утворень розробляються проекти землеустрою щодо встановлення і з міни меж відповідних адміністративно-територіальних утворень. Порядок розробки проектів землеустрою щодо встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних утворень установлюється законодавством України.

Відповідно до статті 176 ЗК України (в редакції 2001 року) межі адміністративно-територіальних утворень посвідчуються державним актом України.

Форма та порядок видачі державного акта України на межі адміністративно-територіального утворення встановлюються Верховною Радою України.

Проте чинними на час розгляду справи нормативно-правовими актами не затверджено форми та порядку видачі державних актів України на межі адміністративно-територіальних утворень.

Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України (в редакції 2001 року) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України (в редакції 2001 року) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено частиною першою статті 122 цього Кодексу сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про основи містобудування» (у редакції, яка була чинною на час прийняття міською радою рішення), визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється на підставі затвердженої містобудівної документації та планів земельно-господарського устрою.

Згідно із частиною другою статті 12 Закону України № 1699-III від 20.04.2000 «Про планування і забудову територій» сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, зокрема, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок.

Пунктом 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України 2001 року визначено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) у межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку що сільська, селищна, міська рада має повноваження щодо розпорядження земельними ділянками, які віднесено до земель комунальної власності та у межах населеного пункту (села, селища, міста).

Межі населеного пункту встановлюються, змінюються відповідними компетентними органами у відповідності до положень земельного законодавства та законодавства про містобудівну діяльність, яке діяло на час утворення населеного пункту або зміни його меж.

Межі населеного пункту вважаються встановленими, а органи місцевого самоврядування набувають права розпоряджатися земельними ділянками, які відповідно до розроблених проектів щодо встановлення меж відповідної сільської, селищної, міської ради включаються до їх територій, після встановлення (винесення) меж території населеного пункту в натурі (на місцевість), закріплення меж території межовими знаками та внесення відомостей про земельну ділянку до державного земельного кадастру (АС ДЗК), якщо межі населеного пункту не були встановлені/змінені у іншому порядку передбаченому законодавством, яке діяло на час утворення населеного пункту його розбудови та/або зміни меж.

Саме таку правова позиція висловлено у постанові Верховного Суду України від 27 вересня 2017 року при розгляді справи № 6-2686цс16.

Відтак для правильного вирішення даної цивільної справи принципове значення мають обставини знаходження спірних земельних ділянок в межах, чи поза межами населеного пункту, якого саме, повне чи часткове суміщення (накладення) земельних ділянок, що відповідно до правовстановлюючих документів належать різним особам.

У висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № ОС-180 від 18.11.2015 (п. 5) експерт вказувала на те, що відповідно до державного акту на право користування землею, виданого виконавчим комітетом Вінницької обласної ради депутатів трудящих від 15 грудня 1962 року, в постійне користування виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих міста Вінниці Вінницької області було відведено 5 183,3 га землі згідно з наведеним в акті планом і описом меж.

Постановою Верховної Ради України від 19.06.2003 № 1014-IV «Про зміну меж міста Вінниця Вінницької області» було включено у межі міста Вінниця Вінницької області 11,2 га земель Луко-Мелешківської сільської ради. Згідно даної постанови ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (перенесення на місцевість) окружної межі міста Вінниці.

Разом з тим, відповідно до листа ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 09.03.2010 № 776, згідно наявних у ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» матеріалів межа міста Вінниці зі сторони с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області, починаючи з 1962 року по 19.06.2003 не змінювалася.

Експертом було заявлено клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для дачі висновку, а саме координат межі міста Вінниці з урахуванням державного акту на право користування землею, виданого Виконавчим комітетом Вінницької обласної ради депутатів трудящих від 15 грудня 1962 року в частині її проходження по спірних земельних ділянках, і на підставі наданої ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» інформації експертом виготовлено план-схему проходження межі населених пунктів міста Вінниця та села Лука-Мелешківська по земельних ділянкам: земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер 05206803:02:002:0137, що належить на правах приватної власності ОСОБА_6 , земельній ділянці площею 0,1000 га, що належить на правах приватної власності ОСОБА_7 , земельній ділянці, площею 0,2000 га, кадастровий номер :03:059:0058, :03:059:0059, що належить на правах приватної власності ОСОБА_1 , й відображено межу між містом Вінницею та селом Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області згідно даних, наданих ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Відповідно до висновку експерта № ОС-390 за результатами проведеної додаткової судової земельно-технічної експертизи, складеного 29 грудня 2022 року, на підставі проведеного дослідження та наданих матеріалів справи було відображено з урахуванням державного акту на право користування землею, виданого виконавчим комітетом Вінницької обласної Ради депутатів трудящих від 15.12.1962 року, межу міста Вінниці в частині її проходження відносно:

- земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:059:0058, площею 0,10000, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ), належної ОСОБА_1 (державний акт серії ЯА № 923250 від 15.11.2005, зареєстрований за № 49);

- земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:059:0059, площею 0,10000, що 9розташована за адресою: АДРЕСА_1 ), належної ОСОБА_1 (державний акт серії ЯА № 923250 від 15.11.2005, зареєстрований за № 49);

- земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:002:0137, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , належної ОСОБА_6 (державний акт серії ЯЖ № 268172 від 27.05.2008, зареєстрований за № 88),

- земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 . належної ОСОБА_7 (державний акт серії ВН № 021393 від 26.09.1997, зареєстрований за № 146), згідно меж, визначених «Технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_7 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_6 , виконаною ТОВ «Юридично-земельний альянс» в 2019 році,

- земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:002:0733, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , належної ОСОБА_2 (державний акт серії І-ВН № 021393 від 15.07.1998, зареєстрований за №514), що графічно відображено на план-схемах в додатках 6, 7 до висновку (т. 8, а.с. 136, 137).

З урахуванням відновленої межі між містом Вінниця і селом Лука-Мелешківська, що міститься на бланку Державного акту 1962, вищевказані земельні ділянки розташовані в межах міста Вінниця (т. 8, а.с. 130, зворот).

Заперечуючи проти зазначеного висновку експерта та використання його як доказу представник відповідача ОСОБА_6 - адвокат Ковальова В.С. посилалася на те, що:

- Державний акт на право користування землею, виданий Виконавчим комітетом Вінницької обласної ради депутатів трудящих 15.12.1962 не винесений в натуру, а відтак це є лише документ, яким зафіксована площа земель без зазначення геодезичних координат,

- експерт не виїжджала на місце і не звернула уваги на те, що земельна ділянка ОСОБА_1 відсутня на місцевості, тоді як земельні ділянки відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_2 і ОСОБА_14 є в натурі (на місцевості),

- експертиза зроблена з використанням методу векторизації растрового зображення оригіналу графічної частини Державного акту 1962 року в програмному забезпеченні для цифрової картографії з похибкою, а сам метод не зареєстрований в Реєстрі методик проведення експертиз;

- дослідження здійснено в специфічному програмному забезпеченні Digitals/Delta XE Version 5.0 Professional, розробником та власником якого є Вінницьке ТОВ «Аналітика». Останнє на запит адвоката повідомило, що відтворення зовнішніх меж міста Вінниці за Державним актом 1962 року без прив`язки до геодезичної системи координат є неможливим,

- експерт не надала відповіді на запитання про те, чи можливо відобразити в натурі межу міста Вінниці згідно з Державним актом 1962 року.

Апеляційний суд відхиляє зазначені доводи з огляду на таке.

Відповідно до Акту на право користування землею, виданого виконавчим комітетом Вінницької обласної Ради депутатів трудящих на право користування землею виконкому Вінницької міської Ради депутатів трудящих міста Вінниці Вінницької області, в постійне користування відведено 5 183,3 га землі згідно з накресленим планом і описом меж, в тому числі в частині межування з селом Лука-Мелешківська Вінницького району, що спростовує посилання представника відповідача про те, що ним зафіксована лише площа земель.

Зазначений Акт видано в 1962 році, а встановлені ним межі описані і зображені графічно, й найбільш точно відображені на сканованій копії акта в електронній формі на технічному носії, який за клопотанням експерта суд витребував від Вінницької міської ради і передав для проведення експертизи.

Разом з тим, у зв`язку з тим, що межа міста Вінниця зі сторони с. Лука-Мелешківська Вінницького району починаючи з 1962 року по 19.06.2003 року не змінювалася, і за відсутності інформації щодо координат крайніх поворотних точок меж міста Вінниця, визначених державним актом 1962 року, межі міста Вінниця нанесені експертом на план-схему шляхом цифрування та векторизації растрового зображення оригіналу графічної частини державного акту 1962 року.

Послідовність виконання робіт по цифруванню та векторизації растрового зображення Державного акту 1962 року докладно описана експертом у висновку (т. 8, а.с. 127, зворот) й роз`яснена експертом ОСОБА_15 в судовому засіданні.

Як пояснила експерт, у зв`язку з відсутністю інших схвалених методик, вона використовувала Методичні рекомендації щодо перетворення даних в електронний вигляд для забезпечення ведення Державного земельного кадастру Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Державного агентства земельних ресурсів України (Київ, 2012). Застосована методика дійсно дає похибку (+-14,5 м), проте більш точної методики цифрування та векторизації растрового зображення наразі не існує.

Зазначене не суперечить законодавству про судову експертизу.

Так, судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Методики проведення судових експертиз (крім судово-медичних та судово-психіатричних) дійсно підлягають атестації та державній реєстрації в порядку, встановленому кабінетом Міністрів України (частина 5 статті 8 Закону).

Разом з тим, відповідно до Порядку ведення Реєстру методик проведення судових експертиз, затвердженого Наказом Мінюсту від 02.10.2008 № 1666/5 поряд з атестованими методиками під час проведення судових експертиз також використовуються джерела інформації, які не підлягають атестації і є обов`язковими для застосування на території України, зокрема: нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР тощо.

У разі потреби під час проведення експертиз також можуть використовуватись науково-технічна та довідкова література, перелік якої затверджується наказом Міністерства юстиції України та не є вичерпним, інформаційні бази даних з мережі Інтернет, а також програмні продукти, рекомендовані для використання в експертній практиці рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України (пункти 13-14 Порядку).

Щодо відповіді розробника програмного забезпечення, використаного при проведенні експертизи - Digitals/Delta XE Version 5.0 Professional, на запит адвоката про те, що воно не могло бути використане без прив`язки до геодезичних координат, експерт ОСОБА_15 роз`яснила, і це відображено у висновку експерта, що нею використовувалися дані сервісу «Google Планета Земля» (Google Earth), в якому місцерозташування об`єктів на земній поверхні визначено в координатах світової геодезичної референцної системи координат WGS84, яка має зв`язок з координатами системи координат 1963 року (SC63) та державної геодезичної референцної системи координат УСК-2000 (USC2000).

Досить значна похибка в результатах дослідження (+-14,5 м) на думку суду в даному конкретному випадку на впливає на достовірність результату в зв`язку з тим, що в додатку 7 план-схемі (фрагменті з додатку 6) співставлення земельних ділянок (т. 8, а.с. 137) межа міста Вінниці відтворена по Державному акту 1962 року (позначена на схемі зеленим кольором) знаходиться далеко за межами спірних земельних ділянок (земельні ділянки розташовані далеко в межах міста Вінниця) з огляду на масштаб зображення 1:10 000 (в один см вміщається 10 000 см або 100 метрів).

Експертом також відображені зміни в площі та межах міста Вінниці, зазначені на Державному акті, та про які відсутні відомості в матеріалах справи (правовстановлюючі документи, рішення компетентних органів), проте і зазначена межа (позначена фіолетовим кольором) на додатку 5, або більш детально - на додатку 7, також проходить таким чином, що спірні земельні ділянки розташовані в межах міста Вінниця навіть з урахуванням можливої похибки.

Апеляційний суд відхиляє також посилання представника відповідача на те, що вказаний висновок експертизи нібито суперечить таким доказам у справі, як генеральний план забудови с. Лука-Мелешківська, технічному звіту по встановленню в натурі меж земельних ділянок, що відводяться під індивідуальне житлове будівництво на території Луко-Мелешківської сільської ради, рішенню Луко-Мелешківської сільської ради народних депутатів від 18.04.1996 про відведення земельної ділянки в розмірі 40 га із земель запасу сільської ради під індивідуальну забудову, а також технічній документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 .

Так, відповідно до матеріалів технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 129-147) в описі суміжних землевласників та землекористувачів зі сторони села Лука-Мелешківська (від А до Б) зазначено, що земельна ділянка межує з проїздом загального користування і зазначена межа погоджена представником саме Вінницької міської ради. З інших сторін межі погоджено з суміжними землевласниками, яким земельні ділянки також виділено Вінницькою міською радою.

Генеральний план забудови с. Лука-Мелешківська і технічний звіт по встановленню в натурі меж земельних ділянок, що відводяться під індивідуальне будівництво включають як земельні ділянки, що знаходяться на території Лука-Мелешківської сільської ради, так і на території міста Вінниці, що є недопустимим.

При проведенні первісної судової земельно-технічної експертизи експертом якраз використовувалася інформація, надана ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» й на її підставі виготовлено план-схему, де відображено межу між містом Вінницею та селом Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області, відповідно до якої більша частина земельних ділянок, належних ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 так само знаходиться в межах міста Вінниці (т. 2, а.с. 34-36).

Проходження межі міста Вінниці відображене на графічних матеріалах і, тим не менше, Лука-Мелешківська сільська рада розпорядилася як тими земельними ділянками, які повністю розташовані на її території, так і тими земельними ділянками, які за виготовленою за її ж замовленням технічною документацією, розташовані в межах міста Вінниці.

Отже вищевказаними висновками судових експертиз достовірно встановлено, що спірні земельні ділянки, які належать ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 по-перше суміщаються (накладаються) одна з одною, а по-друге - розташовані в межах міста Вінниця, тобто на одну і ту ж частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування претендують (заявляють права) кілька фізичних осіб, що є неможливим.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що Лука-Мелешківська сільська рада розпорядилася зазначеними земельними ділянками протиправно, за межами своєї компетенції.

При цьому оскаржуваними рішеннями Луко-Мелешківської сільської ради (10 сесії 22 скликання від 04 грудня 1996 року щодо передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_7 , 14 сесії 22 скликання від 30 січня 1998 року щодо передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 , 20 сесії 4 скликання від 25 січня 2005 року в частині затвердження ОСОБА_3 технічної документації та видачі державного акта на земельну ділянку площею 0,1000 га) порушуються права позивачки ОСОБА_1 , так як вона у зв`язку з суміщенням (накладенням) земельних ділянок, належних ОСОБА_6 (придбана в ОСОБА_3 ), ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , з її земельними ділянками, не може внести відомості щодо них до Державного земельного кадастру, користуватися і розпоряджатися ними.

На підставі статей 21, 393 ЦК України зазначені рішення слід визнати протиправними, а видані на їх підставі державні акти ( ОСОБА_7 , серії ВН, зареєстрований за № 146 від 26.09.1997, ОСОБА_2 , серії НОМЕР_3 від 15.07.1998, зареєстрований за № 514 ОСОБА_3 , серії ЯА № 397587, зареєстрований за № 59 від 14.10.2005) - недійсними.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки від ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції виходить із того, що ОСОБА_1 на підставі державного акта на праві власності на земельну ділянку серії ЯА № 923250, зареєстрованого 15.11.2005 за № 49 є власником земельних ділянок з кадастровими номерами :03:059:0058, :03:059:0059.

Остання земельна ділянка частково суміщається із земельною ділянкою площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:002:0137, що була передана у власність ОСОБА_3 на підставі рішення 20 сесії 4 скликання Луко-Мелешківської сільської ради від 25.01.2005, яке визнається судом протиправним і скасовується, державний акт серії ЯА № 397587, виданий 14 жовтня 2005 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів № 59, який визнається судом недійсним.

В подальшому рішенням постійно діючого третейського суду при ПУМБТ від 11 квітня 2008 року (справа № 3/62-08) визнано дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 01 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і визнано за останньою право власності на земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер :02:002:0137. За змістом рішення третейського суду договір купівлі-продажу земельної ділянки був оплатним, ціна купівлі-продажу склала 165 000 грн. 27 травня 2008 року ОСОБА_6 видано державний акт серії ЯЖ № 268172 на зазначену земельну ділянку.

Згідно з частиною 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо воно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Обмеження, встановлені частиною 2 статті 388 ЦК України в даному випадку не застосовуються, так як спірне майно не було придбане на прилюдних торгах в межах здійснення виконавчого провадження.

При цьому володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється. Якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими можна підтвердити, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку (пункт 43 Постанови ВС від 04.07.2008 у справі № 653/1096/16-ц, провадження № 14-181-цс18).

Факт володіння нерухомим майном можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння - пункт 90 Постанови).

Апеляційний суд звертає увагу, що право власності на земельну ділянку :03:059:0059 ОСОБА_1 набула 29.07.2005 одночасно з набуттям права власності на земельну ділянку :03:059:0058 на підставі договорів купівлі-продажу, укладених з ОСОБА_12 і ОСОБА_9 відповідно. В свою чергу ОСОБА_8 був власником зазначеної земельної ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 16 серпня 1999 року на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 04.11.1997 р. № 1143, й зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № ВН 3/469.

Навіть якщо після набуття права власності на земельну ділянку, її було б включено до меж іншого населеного пункту, такі зміни відповідно до статті 173 ЗК України не тягнуть за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, якщо не буде проведено їх вилучення (викупу) відповідно до цього Кодексу.

Натомість судом встановлено, що зазначена земельна ділянка, яка належить ОСОБА_1 , була і є розташованою в межах міста Вінниця, але на її частину зареєстровано право власності на підставі рішення Луко-Мелешківської сільської ради і виданого на його підставі державного акту, рішення третейського суду і виданого на його підставі державного акту за іншою особою - відповідачем ОСОБА_6 .

Заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа (пункт 64 Постанови ВП ВС від 23.11.2021, справа № 359/3373/16-ц, провадження № 14-2цс21).

Отже належним і ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 є саме витребування земельної ділянки в ОСОБА_6 , а не скасування рішення третейського суду, визнання недійсним договору купівлі-продажу, державного акту чи скасування його державної реєстрації.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) у свої рішеннях надав тлумачення позовної давності, як законного права правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право не було порушено, суд відмовляє у позові у зв`язку з його необґрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Звертаючись до суду із позовом, позивач стверджувала про те, що дізналася про порушення свого права в 2013 році (без зазначення конкретної дати), коли звернулася до Держземагенства із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру про належну їй земельну ділянку.

Натомість представник відповідача - адвокат Ковальова В.С. в заяві про застосування наслідків спливу строку позовної давності вказує на те, що ОСОБА_1 повинна була дізнатися про порушення своїх прав значно раніше, посилаючись на те, що на земельній ділянці, яку ОСОБА_1 вважає своєю, сформовані земельні ділянки, належні відповідачам, наявні некапітальні господарські будівлі і споруди, електричний стовп, тощо.

ОСОБА_1 дійсно набула право власності на зазначені земельні ділянки в 2005 році на підставі договорів купівлі-продажу, а також отримала 15 листопада 2005 року державний акт на право власності на земельну ділянку, й зареєструвала його.

До 2013 року відомості про земельні ділянки, їх власників, користувачів та орендарів (суборендарів) земельної ділянки та документи, що посвідчують право власності чи право постійного користування або оренди земельної ділянки вносилися до Державного реєстру земель згідно з Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим Наказом Держкомзему України від 02.07.2003 № 174 (втратив чинність).

З 01 січня 2003 року набрав чинності Закон України «Про державний земельний кадастр», яким передбачено, зокрема, перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру як єдиної державної геоінформаційної системи відомостей про землі, а також, зокрема, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Абзацом третім пункту 4 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Отже посилання позивача ОСОБА_1 на те, що вона вперше дізналася про помилки у Державному реєстрі земель в 2013 році, що призвело до виникнення спору, заслуговують на увагу.

Крім того, в матеріалах справи наявна відповідь Луко-Мелешківської сільської ради від 06.06.2013 року, в якій на її лист від 17.05.2013 року сільська рада повідомляє про осіб, які отримали державні акти на земельні ділянки згідно плану забудови № НОМЕР_4 і № НОМЕР_5 ( ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відповідно).

Відтак ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права і осіб, які ймовірно його порушили, лише в червні 2013 року, що підтверджується письмовими доказами у справі, а вже 16.05.2014 року вона звернулася з відповідним позовом до міського суду. Про об`єм такого порушення (площу накладення земельних ділянок, яких саме), взагалі з`ясовано з висновку експертизи, призначеної судом.

Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 могла раніше дізнатися про порушення свого права, якби раніше вжила заходів до встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), не ґрунтуються на вимогах закону. Встановлення меж земельної ділянки у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державна реєстрація станом на момент виникнення спірних правовідносин (2005 рік) були обов`язковими передумовами початку фактичного використання земельних ділянки, чого по справі не встановлено.

Не мають правого значення в цьому випадку і ті обставини, що ОСОБА_1 є іноземною громадянкою, чи ненадання нею доказів сплати земельного податку (плати за землю) у відповідний період.

Щодо відповідності вимог позивача і застосованих судом способів захисту вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, та практиці Європейського суду з прав людини, які суд відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України суд застосовує як джерело права, апеляційний суд зазначає таке.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 08 березня 2023 року по справі № 522/16163/18 (провадження № 61-13333св20).

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на принципову відмінність даної цивільної справи від вищевказаної справи, що була предметом розгляду Верховного Суду, а також справ проти України, що були предметом розгляду ЄСПЛ, зокрема, «Рисовський проти України» та «Кривенький проти України», яка полягає в тому, що в зазначених справах спори виникали між органами державної влади чи місцевого самоврядування, які спочатку надавали земельну ділянку у власність особи, а потім зверталися з вимогами про їх повернення від добросовісного набувача.

В даній же справі спір виник між фізичною особою, яка набула у власність земельну ділянку в установленому законом порядку, і фізичними особами, яким земельні ділянки передані органом місцевого самоврядування у власність з перевищенням компетенції, тобто протиправно. В зв`язку з тим, що кілька фізичних осіб претендують на одні і ті ж земельні ділянки (їх частини), неминучим є позбавлення майна одних за рахунок інших. Тому при балансуванні інтересів різних власників апеляційний суд виходить саме з вимог законності набуття (отримання) цих земельних ділянок.

Так, згідно з частиною другою статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так само якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

В ході судового розгляду апеляційним судом не тільки спростовано презумпцію правомірності набуття права власності, передбачену частиною 2 статті 328 ЦК України щодо відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , правонаступниками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а й встановлено умови для застосування статті 388 ЦК України і витребування майна від відповідача ОСОБА_6 .

Разом з тим, на думку апеляційного суду відповідачі не позбавлені права вимагати від особи, через протиправні дії якої їх право власності на земельні ділянки припинено в судовому порядку, передання їм аналогічних земельних ділянок або відшкодування їх вартості, а у випадку витребування майна від добросовісного володільця - права вимагати від особи, яка продала спірну земельну ділянку, повернення сплачених коштів за договором купівлі-продажу, а крім того, за наявності законних підстав реалізувати права, передбачені частинами третьою та/або четвертою статті 390 ЦК України.

В зв`язку з законним набуттям права власності на земельні ділянки ОСОБА_1 і задоволенням її позовних вимог, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 слід відмовити з підстав, викладених вище, а не з тих підстав, з яких в задоволенні її позову було відмовлено судом першої інстанції. Тому судове рішення підлягає скасуванню і в цій частині.

Щодо судових витрат

Судові витрати по справі, що понесені позивачем ОСОБА_1 , становлять 45 022,32 грн, і складаються з судового збору за подання позовної заяви - 852,60 грн (т. 1, а.с. 1-4), судового збору за подання уточненої позовної заяви - 4 141,20 грн (т. 1, а.с. 145-147), витрат на проведення експертизи - 9 000 грн (т. 2, а.с. 181), витрат на професійну правничу допомогу - 4 959 грн (т. 2, а.с. 178), витрат на публікацію оголошення в пресі - 180 грн (т. 2, а.с. 182), судового збору за подання апеляційної скарги - 5 626,16 грн (т. 4, а.с. 149), судового збору за подання касаційної скарги - 5 261,76 грн (т. 5, а.с. 96), витрат на проведення повторної судової земельно-технічної експертизи - 15 000 грн. (т. 8, а.с. 149).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд керуючись вимогами статті 141 ЦПК України дійшов висновку про їх стягнення з відповідача - Луко-Мелешківської сільської ради, в зв`язку з протиправними діями якої - розпорядженням земельними ділянками за межами своєї компетенції, взагалі виник цей спір. Відповідачі ж - фізичні особи звертаючись до сільської ради із відповідними заявами реалізовували своє право на отримання земельних ділянок у власність відповідно до вимог ЗК України.

Крім того, 05.09.2018 року представник відповідача ОСОБА_6 - адвокат Ковальова В.С. також зверталася з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06.08.2018 про відкриття провадження за нововиявленими обставинами в даній справі, яка була оплачена судовим збором в сумі 352,40 грн. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10.09.2018 року вказану апеляційну скаргу було повернуто, а тому сплачена сума судового збору (т. 6, а.с. 162). відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню заявнику.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Путіліна Євгена Вікторовича задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступниками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , задовольнити.

Визнати протиправними і скасувати:

рішення 10 сесії 22 скликання Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 04 грудня 1996 року щодо передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_7 ,

рішення 14 сесії 22 скликання Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 30 січня 1998 року щодо передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 ,

рішення 20 сесії 4 скликання Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 25 січня 2005 року в частині затвердження ОСОБА_3 технічної документації та видачі державного акта на земельну ділянку площею 0,1000 га.

Визнати недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку, видані:

ОСОБА_7 , серії ВН, зареєстрований за № 146 від 26.09.1997,

ОСОБА_2 , серії НОМЕР_3 від 15.07.1998, зареєстрований за № 514

ОСОБА_3 , серії ЯА № 397587, зареєстрований за № 59 від 14.10.2005;

витребувати від ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:59:0059, належну ОСОБА_1 на підставі державного акта на праві власності на земельну ділянку серії ЯА № 923250, зареєстрованого 15.11.2005 за № 49.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , Вінницької міської ради, за участі Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради (треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору), про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку - відмовити.

Стягнути з Луко-Мелешківської сільської ради на користь ОСОБА_1 понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 45 022,32 грн.

Повернути ОСОБА_6 судовий збір, сплачений нею за подання апеляційної скарги, що повернута ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10 вересня 2018 року, в сумі 352,40 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25.04.2023

Головуючий: Стадник І.М.

Судді: Войтко Ю.Б.

Міхасішин І.В.