ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року

м. Харків

справа № 640/7687/16-ц

провадження № 22-ц/818/665/23

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Тітченко О.В.

сторони справи:

позивач

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2016 року у складі судді Золотарьової Л.І.,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки на його користь 312840 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 391050 грн на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування вимог посилався на те, що він є іноземним громадянином та постійно проживає за межами України. В серпні 2015 року він познайомився через Інтернет з ОСОБА_5 та 08.08.2015 зустрівся з нею в Харкові. 12.08.2015 він знову приїхав до Харкова. Обручальна церемонія, яка є попереднім етапом у взаємостосунках, після якого слідує весілля, відбувалась 14.08.2015. 13.08.2015 він придбав в Україні коштовності і ювелірні вироби, зокрема, 2 каблучки з діамантами, 2 діамантові сережки, браслет і кулон з алмазом, придбані 13.08.2015; золоті сережки і кулон з камінням -2 спідниці (біла, червона), гаманець, 2 комплекти простирадла, придбані 14.08.2015. Всі коштовності, ювелірні прикраси, вказані речі за наполяганням ОСОБА_6 він передав їй. З наданих фотознімків також видно, що ОСОБА_6 дійсно носить на собі дані прикраси. Він також передав ОСОБА_7 гроші в сумі 500 доларів США, які нібито були потрібні їй на вивчення англійської мови. Передача грошових коштів відбувалася за місцем проживання ОСОБА_6 в Харкові. Він дав згоду на зустріч з матір`ю ОСОБА_6 , після того як він повернувся в Україну вдруге. Проте, ОСОБА_6 почала виправдовуватися після того, як він покинув Харків і заявила, що її мати не має можливості зустрітися з ним. Після того, як він передав ОСОБА_7 коштовності, вона постійно відмовлялась від зустрічі з ним, придумуючи якісь безглузді виправдання, що не мають ніякої логіки. Він кілька разів намагався в добровільному порядку попросити ОСОБА_6 повернути прикраси, які їй були ним передані, однак, вона відмовила. Мотивуючи це тим, що нібито, навіть якщо вона передумала виходити за нього заміж, ці коштовності вона нібито має право тримати у себе. Відповідачка навмисно відмовилася від весілля, з метою заволодіти належними йому цінностями. Тим самим, заподіяла йому матеріальну і моральну шкоду.

Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 15 вересня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 312 840 грн., моральну шкоду в розмірі 130 351,66 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 3404,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що у разі відмови від шлюбу особи, яка одержала подарунок у зв`язку з майбутнім шлюбом, договір дарування за вимогою дарувальника може бути розірваний судом. У разі розірвання договору особа зобов`язана повернути річ, яка була їй подарована, а якщо вона не збереглася - відшкодувати її вартість (ч. 4 ст. 31 СК України). Позивачем у зв`язку з майбутнім шлюбом були подаровані відповідачці коштовності, ювелірні вироби, речі, які не були повернуті відповідачкою, яка фактично відмовилась від шлюбу. Тому суд дійшов до висновку про доведеність позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди. Враховуючи, що відповідачка відмовилась від шлюбу з позивачем, який сподівався, що в Україні знайде порядку дружину, ставився до цього серйозно, саме через ОСОБА_6 він приїжджав до України, витрачав час та кошти, однак його було ошукано, фінансово використано, що в свою чергу внесло значні зміни у його звичний життєвий уклад та потребували від нього додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності, суд вважав доведеним факт завдання позивачу моральної шкоди і оцінив її у розмірі 130351 грн. 66 коп.

09 грудня 2021 звернулась до суду із заявою про скасування заочного рішення суду від 15.09.2019 по справі №640/7687/16.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.01.2023 заяву адвоката Вакім Вадада Еліасівни, яка діяла в інтересах ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 15.09.2016 залишено без задоволення.

Не погодившись з заочним рішенням суду ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справу розглянуто судом за відсутності відповідачки, яка не була належним чином повідомлена про дату, час і місце засідання суду. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження витрат, пов`язаних безпосередньо з підготовкою до реєстрації шлюбу, оскільки такі витрати взагалі не здійснювались. Крім того апелянт зазначає, що з рішення суду не можливо встановити, яким чином суд визначив розмір матеріальної та моральної шкоди. Скаржник зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що сторони у справі були нареченеми відповідно до ст. 28 СК України. Позивачем не заявлялись вимоги щодо розірвання договору дарування коштовностей на підставі ч. 4 ст. 31 СК України та застосування наслідків його розірвання, а отже суд взагалі не мав застосовувати цю норму права. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що йому спричинено моральну шкоду.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідачки , обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч.1, частин 2, 4 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті спору.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи відповідно до висновку Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 30.10.2015 за фактом звернення ОСОБА_8 щодо неповернення йому коштовностей, ювелірних виробів, позивач познайомився з відповідачкою через сайт знайомств шлюбного агентства. Перекладачем при зустрічах позивача та відповідача була ОСОБА_10 . В ході розгляду матеріалу встановити місце знаходження ОСОБА_9 та опитати її за даним фактом не надалось можливим, на телефонні виклики вона не відповідає. Розгляд матеріалів припинено та роз`яснено заявнику, що в даному випадку мають місце цивільно-правові відносини, вирішення яких відноситься до компетенції суду.

Згідно з фотознімками, відео, позивач купує відповідачці коштовності, ювелірні вироби, речі, сторони у справі відвідують дельфінарій та ресторан.

Як вбачається з виписок з рахунків позивача, за період, який він був в Україні та проходило знайомство з відповідачкою, ним було витрачено грошових коштів більше 12-ти тисяч доларів США, з урахуванням витрат на поїздку до України.

У електронних листах адресованих позивачу від імені ОСОБА_11 від 13, 15 та 16 вересня 2015 року вказано, що ОСОБА_6 носить подаровані позивачем коштовності, це дарунок позивача, і вона дякує йому за ці подарунки, які залишаться у неї. Також відповідач повідомляє що відвідує курси англійської мови, які оплатив позивач.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 СК України особа, яка відмовилася від шлюбу, зобов`язана відшкодувати другій стороні затрати, що були нею понесені у зв`язку з приготуванням до реєстрації шлюбу та весілля.

У разі відмови від шлюбу особи, яка одержала подарунок у зв`язку з майбутнім шлюбом, договір дарування за вимогою дарувальника може бути розірваний судом. У разі розірвання договору особа зобов`язана повернути річ, яка була їй подарована, а якщо вона не збереглася - відшкодувати її вартість (ч. 4 ст. 31 СК України).

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 ЦК України встановлює, що зміст договору становлять умови визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, укладаючи договір дарування коштовностей та грошових коштів, позивач та відповідач керувалися вимогами чинного законодавства, принципами свободи договору, взаємовідносини між сторонами оспорюваного договору засновані на рівності, вільному волевиявленні сторін договору.

Частиною 1 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 727 ЦК України встановлені підстави для розірвання договору дарування на вимогу дарувальника, а саме: дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров`я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей ; дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність; дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена.

Відповідно до ч.5 ст. 727 ЦК України у разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов`язаний повернути дарунок у натурі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до сит. 113 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З фотографій наявних в матеріалах справи та з відеозаписів не вбачається приготування сторін у справі до весілля, матеріали справи не містять заяви поданої до РАЦС чи інших доказів що б підтвердили намір одружтися.

Апеляційний суд не приймає до уваги роздруківку листування електронною поштою Позивача та Відповідача, оскільки неможливо встановити чи на справді електронна адреса належить ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем не надано жодних доказів того, що коштовності та грошові кошти були подаровані позивачем відповідачу при умові в майбутньому укласти шлюб, оскільки в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які письмові докази щодо приготування сторін до реєстрації шлюбу та весілля, позивач не звернувся до суду з вимогою про розірвання договору дарування ,як це передбачено положеннями ст. 727 ЦК України , судова колегія приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог

Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 січня 1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 даної постанови роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази причинного зв`язку між порушеннями допущеними відповідачем, на які посилається позивач, та завданою моральною шкодою.

Оскільки матеріалами справи не доведено фактів порушення прав позивача неправомірними діями відповідачки, судова колегія вважає не доведеним і факт завдання позивачу моральної шкоди.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Отже, враховуючи, що позивачем не надано доказів приготування до весілля, не пред`явлено до позивачки вимог про розірвання договору дарування підстави для задоволення позову про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди відсутні.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про залишення позову без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Таким чином, оскільки апеляційна скарга задоволена, з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в загальному розмірі 5520 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_3 5520 (п`ять тисяч п`ятсот двадцять) грн судового збору сплаченого в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2023 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук