Справа № 675/292/23
Провадження № 2/675/278/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" квітня 2023 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Столковського В. І., з участю: секретаря судового засідання Григор`євої О. С., відповідачки ОСОБА_1 , представника відповідачки адвоката Іванова А. Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду в м. Ізяслав цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру стягуваних аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про зменшення розміру стягуваних аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 29 липня 2015 року. Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ізяславським районним судом Хмельницької області видано судовий наказ від 11 червня 2019 року у цивільній справі № 675/1209/19, за яким вирішено стягувати з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Однак при винесенні судового наказу судом не враховано обставину, яка відповідно до ст. 182 СК України передбачає необхідність зменшення розміру аліментів. Так, при поданні заяви про видачу судового наказу відповідачка не зазначила про те, що у позивача наявна ще одна дитина від першого шлюбу, на утримання якої ОСОБА_2 теж сплачує аліменти.

Тому позивач просить зменшити розмір аліментів та стягувати їх у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду до досягнення дитиною повноліття.

Під час підготовчого провадження відповідачка ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , у якому просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що позивачем не надано суду доказів, які є підставами для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.

Ухвалою судді від 23 лютого 2023 року прийнято позовну заяву ОСОБА_2 до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене для розгляду справи по суті, позивач ОСОБА_2 не з`явився, у раніше поданому до суду письмовому клопотанні просив слухати справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Іванов А. Б. проти задоволення позову заперечили, зазначили, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зміни його матеріального стану, погіршення здоров`я, що призвело б до значних фінансових витрат.

Суд, заслухавши пояснення відповідачки та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Судом об`єктивно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 липня 2015 року у справі № 675/763/15-ц, яке набрало чинності 10 серпня 2015 року.

Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області 16 серпня 2012 року.

11 червня 2019 року Ізяславським районним судом Хмельницької області видано судовий наказ у цивільній справі № 675/1209/19, за яким вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою заступника начальника Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Ліщука Ю. В. від 24 червня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59408877 із виконання судового наказу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 червня 2019 року.

Крім того, судом встановлено, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , який розірвано відповідно до рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 26 серпня 2010 року у справі № 2-3221/10, яке набрало чинності 07 вересня 2010 року.

Від першого шлюбу у ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області 28 квітня 2009 року.

Відповідно до рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2011 року у справі № 2-2207/683/11 стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 50 грн щомісячно, починаючи з 15 вересня 2011 року і до повноліття дитини.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що в нього на утриманні є ще одна дитина від першого шлюбу, що не враховано судом при винесенні судового наказу, а тому наявні всі підстави для зменшення розміру аліментів.

Надаючи правову оцінку доводам ОСОБА_2 , суд виходить із наступного.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

За змістом ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Відповідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що в нього на утриманні перебуває ще одна дитина від першого шлюбу.

Між тим, обставина, на яку вказує позивач, вже існувала на момент видачі судового наказу від 11 червня 2019 року, а тому не може свідчити про зміну його майнового та сімейного стану.

Суд звертає увагу також і на те, що ОСОБА_2 не підтвердив погіршення його майнового стану будь-якими належними та допустимими доказами.

Крім того, суд зауважує, що доводи позивача відносно наявності в нього на утриманні іншої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Без доведення погіршення майнового становища позивача, задоволення судом даного позову та стягнення аліментів на утримання сина сторін ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) платника аліментів суперечитиме інтересам дитини.

На підставі викладеного, суд приходить висновку, що наявність на утриманні в позивача дитини від іншого шлюбу не є підставою для зміни (зменшення) розміру аліментів, оскільки ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами погіршення у зв`язку з цим його майнового стану.

Окремо факт наявності на утриманні ще однієї дитини не змінює сімейний стан та саме по собі не свідчить про погіршення матеріального стану платника аліментів.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).

Слід зазначити, що з позовної заяви вбачається, що заявляючи вимоги про зменшення розміру аліментів, позивач фактично посилається не на зміну сімейного, майнового стану чи стану здоров`я, а вказує на неповне з`ясування судом усіх обставин справи при постановленні судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Тобто доводи позивача зводяться до його незгоди із судовим рішенням про стягнення з нього аліментів, яке згідно вимог чинного цивільного процесуального закону оскарженню не підлягає.

Доводи ОСОБА_2 із приводу того, що утримання обох його дітей має відбуватись у однаковому розмірі, судом не беруться до уваги, оскільки аліменти на утримання сина сторін ОСОБА_3 стягуються у розмірі, який передбачений чинним законодавством. Натомість батьки не повинні компенсовувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання іншої дитини.

З урахуванням того, що позивачем не надано суду доказів, які є підставами для зміни розміру аліментів та свідчили б про погіршення матеріального стану ОСОБА_2 , поліпшення матеріального стану ОСОБА_1 , підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до статей 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 78, 81, 82, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру стягуваних аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_2 : місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 .

Відповідачка ОСОБА_1 : місце проживання - АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 .

Повний текст рішення суду складений 24 квітня 2023 року.

Суддя: В. І. Столковський