Справа№938/138/23
Провадження № 2/938/95/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 квітня 2023 року селище Верховина
Верховинський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді Джуса Р.В.,
за участю: секретаря судового засідання Мартищук Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом: ОСОБА_1 ,
до відповідача: ОСОБА_2 ,
про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей,
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
Обставини справи.
ОСОБА_1 звернулась до Верховинського районного суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу зареєстрованого 03.06.2017 у Білоберізькій сільській раді Верховинського району Івано-Франківської області актовий запис №1, та стягнення аліментів на утримання дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття.
Ухвалою суду від 07.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні на 30.03.2023.
В судове засідання 30.03.2023 учасники справи не з`явились.
Представник позивача адвокат Юрчук С.В. подала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовільнити. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив. Поштовий конверт, яким суд направляв відповідачу судову повістку про виклик до суду, повернувся на адресу суду із відміткою установи зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».
У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, з метою недопущення порушення його прав та надання йому можливості висловити свою позицію щодо заявлених позовних вимог, судом було відкладено розгляд справи на 19.04.2023. Відповідача про дату, та місце проведення судового засідання, повідомлено, як шляхом направлення повістки за адресою місця реєстрації, так і через відповідне оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу даної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень).
В судове засідання призначене на 19.04.2023 учасники справи не з`явились.
18.04.2023 на електронну адресу суду, надійшла заява представника позивача, в якій вона просить суд проводити розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та не заперечила проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Поштовий конверт, яким суд скеровував відповідачу судову повістку про виклик до суду на 19.04.2023, повернувся на адресу суду без вручення адресату із відміткою поштової установи "адресат відсутній за вказаною адресою".
Відповідно до ч.1, 4, 6, 7 ст.128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до положень ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Отже, у разі якщо судове повідомлення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною чи встановленою судом інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, і повернуто відділом поштового зв`язку з посиланням на відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, то вважається що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Як уже зазначалося судом, судові повістки скеровувались відповідачу ОСОБА_2 за зареєстрованою адресою його місця проживання, яка вказана у позовній заяві та відповіді Білоберізької сільської ради, наданої на запит суду щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача. Іншої поштової адреси відповідачем суду повідомлено не було.
Окрім того, відповідача було додатково повідомлено про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Таким чином, судом вжито всіх заходів стосовно повідомлення відповідача та відповідно до наведених положень процесуального закону, відповідач ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.
Відповідно до норм ч.ч.1,3,4 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Частиною 1 статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач, будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки до суду і поважність цих причин суду не повідомив, відзиву на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи №938/138/23 та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч.4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Правова позиція позивача.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 03 червня 2017 року вона та відповідач уклали шлюб, про що виконавчим комітетом Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області зроблено відповідний актовий запис за №1. Від шлюбу у них народилося двоє спільних дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають із нею та перебувають на її повному утриманні.
Однак, спільне життя з Відповідачем у неї не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, байдужості до життя та проблем кожного. Вона та відповідач втратили почуття любові та поваги один до одного.
Зазначає, що подальше спільне життя із відповідачем і збереження шлюбу неможливе, і є таким, що суперечить її інтересам, інтересам відповідача та інтересам дітей. Її рішення про розірвання шлюбу є остаточним та вона не має намірів його змінювати, оскільки неодноразові спроби примирятись з відповідачем виявились безрезультатними.
Також позивач зазначає, що діти проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Відповідач повністю припинив надання матеріальної допомоги на утримання спільних дітей, які постійно потребують нормального харчування, придбання одягу, лікування, витрат на придбання розвиваючих ігор. Усе це потребує значних коштів, а враховуючи високі ціни та підвищення рівня необхідних витрат, вона сама не здатна в повній мірі цього забезпечити.
Зазначає, що самостійно їй важко піклуватися і забезпечувати дітей необхідним, зважаючи на те, що вона не працює, так як зайнята доглядом за дитиною до трьох років.
Вважає, що відповідач, як батько, повинен сплачувати аліменти у сумі 3000 гривень щомісячно на кожну дитину, оскільки є працездатною особою, працює на заробітках за кордоном в Республіці Італія та має значний стабільний дохід, інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї на утриманні немає.
Правова позиція відповідачів.
Відповідачі не скористалися своїм процесуальним правом, письмового відзиву на позов не подав.
Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_5 було укладено шлюб, який зареєстровано 03.06.2017 у Виконавчому комітеті Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, актовий запис №1. Після державної реєстрації шлюбу, прізвище чоловіка: " ОСОБА_6 ", прізвище дружини " ОСОБА_6 ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 03.06.2017, виданим Виконавчим комітетом Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області (а.с.6).
Від спільного подружнього життя у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , виданим 24.10.2017 Білоберізькою сільською радою об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області, та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 , виданим 09.09.2020 Білоберізькою сільською радою об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області (а.с. 11,12).
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №422 від 25.11.2021, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою Хороцівського старостинського округу Білоберізької сільської ради від 28.02.2023 №134 ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає у будинку матері ОСОБА_7 , в АДРЕСА_1 . В житловому будинку, окрім ОСОБА_1 , зареєстровані та проживають: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 -мати; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 -дочка; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка. Діти перебувають на утриманні матері.
Оцінка суду.
Як вбачається із позовної заяви, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу розірвання укладеного між ними шлюбу та щодо утримання їх спільних малолітніх дочок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідні правовідносини врегульовано положеннями Сімейного кодексу України.
Так, частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України, встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до частини 4 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`я створюється зокрема на підставі шлюбу.
Частиною 1 статті 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Відповідно до положень частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Статтею 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя визначено статтею 112 Сімейного кодексу України. Зокрема, законодавцем визначено, що при вирішенні такого спору, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Як встановлено судом, сімейне життя у сторін не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами. Як зазначає позивач, життя із відповідачем не склалося, з причин відсутності в них взаєморозуміння та байдужості по відношення до життєвих проблем кожного з них, вона втратила почуття любові та поваги до відповідача, подальше спільне життя та примирення є неможливим, просить шлюб розірвати. Відповідач заперечень проти розірвання шлюбу не подав.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому шлюб слід розірвати.
Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання.
Як вбачається із свідоцтва про шлюб, позивач до укладення шлюбу носила прізвище " ОСОБА_8 " та після реєстрації шлюбу обрала прізвище " ОСОБА_6 ". Разом з тим, в позовній заяві позивач просить залишити їй прізвище яке вона обрала після укладення шлюбу, а саме " ОСОБА_6 ".
Як встановлено судом, від спільного подружнього життя у сторін народилася двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , виданим 24.10.2017 Білоберізькою сільською радою об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 , виданим 09.09.2020 Білоберізькою сільською радою об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області (а.с. 11,12).
Спору щодо визначення місця проживання дитини сторони не мають.
Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача на утримання дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття.
Так, відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
З врахуванням положень ч.ч.2, 3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Як вбачається із довідки Хороцівського старостинського округу Білоберізької сільської ради від 28.02.2023 №134, спільні діти позивача та відповідача, малолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 , у будинку ОСОБА_7 , в АДРЕСА_1 та перебувають на утриманні матері. Відповідач у справі ОСОБА_2 , який згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 24.10.2017 та серії НОМЕР_3 від 09.09.2020 є батьком дітей, з ними разом не проживає.
Згідно довідки виконавчого комітету Білоберізької сільської ради від 07.03.2023 №105, такий зареєстровнаий та проживає в АДРЕСА_1
Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо визначення способу виконання відповідачем свого обов`язку з утримання малолітніх дітей. Позивач зазначає, що відповідачповністю припинив надання матеріальної допомоги на утримання спільних дітей, які постійно потребують нормального харчування, придбання одягу, лікування, витрат на придбання розвиваючих ігор, хоча він є працездатною особою, працює на заробітках за кордоном в Республіці Італія і має значний стабільний дохід та інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї на утриманні немає.
В той же час, самостійно їй важко піклуватися і забезпечувати дітей необхідним, оскільки враховуючи високі ціни та підвищення рівня необхідних витрат, на це потрібні значні кошти, які вона не може здобути самостійно, так як зайнята доглядом за дитиною до трьох років.
Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання їх спільних малолітніх дітей є підставною.
При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд виходить з такого.
Згідно з ч.3 ст.181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з якими проживає дитина.
Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки ,сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Як вбачається з п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Позивач просить суд стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, а саме, в сумі по 3 000,00грн щомісячно на кожну дитину.
Вимогами ст. ст. 13, 81ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлено на рівні - 2272 гривні;
Враховуючи наведені вище положення ст.182 СК України, та приймаючи до уваги що неповнолітнім дітям позивача та відповідача станом на дату розгляду справи виповнилось повних п`ять та два роки, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто меншим 1136,00грн, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить 2272,00грн.
Згідно ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України).
Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини.
Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище та потреби дітей відповідного віку в їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов необхідних для належного і гармонійного їх розвитку, матеріальне становище відповідача, який є працездатною особою молодого віку, матеріальний стан позивачки на утриманні якої перебувають обоє дітей, та яка не працює, оскільки здійснює догляд за дітьми та зокрема за дитиною, до трьох річного віку.
На підставі наведеного, врахувавши обраний позивачем спосіб стягнення аліментів, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, те що обов`язок утримувати дитину до досягнення повноліття покладений на обох батьків, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягувати з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень 00 копійок (дві тисячі гривень нуль копійок) на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи із дня звернення з позовом до суду 02.03.2023 року та до досягнення дітьми повноліття.
При цьому, на переконання суду вказаний розмір аліментів з врахуванням істотного здорожчання вартості усіх груп товарів для дітей, інфляційних процесів, не є надміру високим і відповідатиме інтересам та потребам дітей. Разом з тим, судом враховано, що відповідно до положень ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину який дорівнює розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і в даному випадку становить 2 272,00грн, може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Однак позивачем не надано суду належних доказів щодо достатності розміру заробітку відповідача.
У відповідність до положень ст. 430 ЦПК України, враховуючи, задоволення позовних вимог позивачки щодо стягнення аліментів, слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу аліментів за один місяць.
Судові витрати.
Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.
Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача, сплачений нею судовий збір в сумі 1073грн 60коп.
Окрім того, з відповідача підлягають стягненню на користь держави 1073,60грн судового збору, оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду була звільнена від сплати такого за позовну вимогу щодо стягнення аліментів.
Керуючись ст.ст. 10-13, 49, 76-81, 141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК, ст.ст. 110-114, 141, 180,182,184 СК України, суд,
позов задовольнити частково.
Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , який зареєстровано 03.06.2017 Виконавчим комітетом Білоберізької сільської ради Верховинського Івано-Франківської області, актовий запис №1.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень 00 копійок (дві тисячі гривень нуль копійок) на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи із дня звернення з позовом до суду 02.03.2023 року та до досягнення дітьми повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений нею при поданні позовної заяви в сумі 1073 гривні 60 копійок (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесять копійок ).
Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 гривні 60 копійок (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесять копійок ).
В задоволенні решта позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; персональний ідентифікаційний номер- НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Суддя Роман ДЖУС