Справа №490/6668/21
Провадження № 22-ц/812/627/23
№ 22-ц/812/628/23
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 липня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за участі позивача - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Ніколащенка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану адвокатом

Мантуленко Оленою Володимирівною

та

Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Шолох Л.М., дата складання повного тексту не зазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» про скасування наказів та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» Акціонерного товариства «Укрзалізниця», регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» про скасування наказів та поновлення на роботі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що з 2018 року працює в воєнізованій охороні Одеської залізниці. За час роботи до нього жодного разу не застосовувались догани або інші дисциплінарні стягнення та покарання.

У травні 2021 року до виконуючого обов`язки старшого групи ОСОБА_3 на його особисту електронну пошту прийшов проект наказу №181 від 30 квітня 2021 року, який ним було роздрукований та наданий для ознайомлення. Ознайомившись з проектом наказу вони були не згодні з його змістом. Даний документ сприйняли як проект наказу, а не як остаточний та прийнятий наказ, оскільки на ньому не було ані печатки, ані підпису. Зважаючи на це вважали, що цей наказ, приймаючи до уваги незгоду багатьох працівників з його змістом, не буде прийнято та підписано.

Потім, відповідачем, 11 травня 2021 року винесено ще один наказ №193, на якому також відсутня печатка. Згідно цього наказу, було змінено істотні умови праці, а саме розмір премії.

26 травня 2021 року йому та його колегам надали листи, в яких, з посиланням на накази №181 та №193, їм повідомлено про зміну істотних умов праці з 15 липня 2021 року. Це повідомлення також не має печатки та на руки не надали, після ознайомлення його забрав відділ кадрів.

У зв`язку з зазначеними обставинами він та його колеги спілкувались з представником профспілкової організації, який повідомив, що заперечував проти винесення спірних наказів. Узгодження при винесення наказів з ними не проводилось, хоча я є членом профспілки.

Вказує, що 26 липня 2021 року його повідомили про звільнення з займаної посади на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України та надали наказ про звільнення, трудову книжку, але повний розрахунок провели лише за 4 дні після звільнення.

Вважає, що дії відповідач є незаконними та такими, що порушують його права, оскільки звільнення проведено з грубими порушенням норм законів та нормативних актів України.

Так, із змісту наказу вбачається, що його переведено з посади старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах НОР-1 на посаду старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів станції Миколаїв НОР- 4. Отже при переведені змінюється профілювання команди - з команди з профілактичної роботи на команду з охорони вантажів і об`єктів, та прив`язка до місцевості - Херсонський та Миколаївський регіон НОР-1 на ст. Миколаїв НОР-4. Відбувається зміна команд, які мають різні юридичні адреси, інше керівництво.

Нові посадові інструкції, об`єм завдань які покладаються на команду з охорони вантажів та об`єктів, посадові інструкції працівників цієї команди йому не надавались. Професійні обов`язки в профілактичної роботи та команді охорони вантажів і об`єктів кардинально відрізняються і фактично відбувається зміна службових обов`язків, об`єму робіт та завдань. Тому, відбулось саме переведення на нову роботу, а не переміщення.

Згоду на переведення його на іншу посаду він не надав, при ознайомлені з ним вказав, що незгоден.

Листом від 26 травня 2021 року відповідач повідомляє, що на підставі наказу № 181 від 30 квітня 2021 року та наказу № 193 від 11травня 2021 року внесені зміни до істотних умов праці, зокрема в частині розміру премії. В цьому ж листі його повідомлено про наслідки передбачені п. 6 ст. 36 КЗпПУ.

Однак, з цього листа не зрозуміло, які саме зміни істотних умов праці відбуваються. З наведеної у листі таблиці можливо зробити висновок лише про розмір премії на новому місці роботи, а графа щодо показника на попередній посаді не заповнена. Крім цього незрозуміло, який розмір премії мається на увазі, не більше зазначеного показника, або це є постійний розмір незалежний від місяця та показників.

По-друге, премія відноситься до додаткової заробітної плати, і є формою заохочення, а тому сам по собі розмір премії не може вважатись істотною умовою праці, оскільки може змінюватись кожного місяця, залежите від факторів непов`язаних з показниками роботи або результатами господарської діяльності (наприклад відсутність премії за відсутності фінансування).

З листа відповідача вбачається, що ним пропущений строк повідомлення про зміну істотних умов праці, оскільки повідомлення датовано 26 травня 2021 року, а зміни як зазначено у самому листі відбудуться 15 липня 2021 року.

Крім цього, в листі міститься посилання на наказ № 181 від 30 квітня 2021 року, згідно з яким відбувається саме зміна штатного розпису та виведення посад і штату. Із самого наказу №181 вбачається лише те, що частина працівників переводиться до інших відділів, а частина вивільняється.

Зважаючи на наведене не зрозуміло, які саме зміни в організації виробництва і праці відбуваються, а отже і незрозуміло, що стало підставою для начебто змін істотних умов праці.

Крім цього, на думку позивача, можливо зробити висновок, що мало місце виведення одиниць зі штатного розпису, тобто фактичне скорочення, а він не був згоден з переведення на нове місце, то його мали б звільнити на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпПУ. Більш того, із змісту наказу № 181 від 30 квітня 2021 року можливо зробити висновок, що повна ліквідація команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах НОР-1, а отже я, як учасник бойових дій мав переважне право залишитись в команді, а натомість порушивши мої права мене без моєї згоди перевели до іншої команди з іншим профілем роботи.

Посилаючись на порушення відповідачем строків сповіщення його про зміну істотних умов праці, відсутні зміни істотних умов праці, як і підстави для їх виникнення - зміни в організації виробництва і праці, невірно вибрані відповідачем підстави для припинення трудового договору замість ч.1 ст. 40 застосовано п. 6 ст. 36 КЗпПУ, не врахування при переведені та подальшому звільнені, що він є членом профспілки та учасником бойових дій та остаточно уточнивши позовні вимоги просив: визнати незаконними та скасувати накази відповідача від 30 квітня 2021 року № 181 та від 11 травня 2021 року № 193; визнати протиправним та скасувати наказ від 27 липня 2021 року № 165-с про звільнення позивача із займаної посади; поновити його на роботі на посаді стрільця 4 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах НОР-1; стягнути з відповідача на його користь компенсацію за час вимушеного прогулу з 27 липня 2021 року до дня поновлення на роботі.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2021 року відповідача регіональну філію «Одеська залізниця» Акціонерне товариство «Українська залізниця» змінено на належного відповідача Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року, з врахуванням ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2023 року про виправлення описки у другому та третьому абзацах резолютивної частини замінено назву «Виробничий підрозділ «Одеський загін воєнізованої охорони» на «Регіональна філія «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», позовні вимоги задоволено.

Скасовано пункти 1 та 3 наказу регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 30 квітня 2021 року № 181 в частині вилучення зі штатного розпису Одеського загону воєнізованої охорони штатної одиниці, згідно з додатком 1 до цього наказу, яку обіймав ОСОБА_1 та продовження трудового договору з ним у складі виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони згідно з частиною 4 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Скасовано наказ регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 11 травня 2021 року № 193 в частині що стосується ОСОБА_1 .

Скасовано наказ виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» від 26 липня 2021 року № 161-ос про припинення трудового договору із ОСОБА_1 на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи Херсонського та Миколаївського регіонів з 26 липня 2021 року.

Стягнуто з виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 284 480 грн 00 коп. без урахування обов`язкових зборів, податків та платежів.

Стягнуто з виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» на користь держави суму судового збору за подачу позову до суду у розмірі 3 632 грн 00 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначав, що звільнення позивача із посади на підставі п. 6 статті 36 КЗпП України здійснено з порушенням приписів Кодексу законів про працю.

Так, із аналізу норм Кодексу законів про працю України та Закону України «Про оплату праці» вбачається, що премія не є основною, постійною виплатою, а визначається як додаткова заробітна плата, яка виплачується за підсумками роботи працівника за відповідний період.

А тому, на думку суду, зміна розміру премії, враховуючи відсутність змін в організації виробництва і праці відповідача, не може вважатися зміною істотних умов праці.

В той же час, відповідачем доказів наявності будь-яких інших змін істотних умов праці позивача, про які він був повідомлений перед звільненням, не надано.

За такого, суд дійшов висновку, що у даному випадку не відбулося зміни істотних умов праці позивача, тому незгода позивача із зменшенням розміру премії не може вважатися підставою для звільнення його за п.6 статті 36 КЗпП України.

А відтак, наказ відповідача від 26 липня 2021 року № 161-ос підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з оперативно-профілактичної роботи Херсонського та Миколаївського регіонах та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо позовних вимог про скасуванні наказів від 30 квітня 2021 року та від 11 травня 2021 року № 193, то суд зазначив таке.

Наказом № 181 від 30 квітня 2021 року відповідачем вирішено питання щодо вилучення із штатного розпису ряду штатних одиниць та продовження дії трудових договорів з працівниками, які обіймали ці посади, у складі виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони згідно з частиною 4 статті 36 КЗпП України.

Суд першої інстанції вважав за необхідне звернути увагу на те, що у повідомленні від 26 травня 2021 року, направленого на адресу позивача, відповідачем вказано про те, що відбулася реорганізація стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіону. У разі реорганізації, звільнення працівника також здійснюється відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, а не за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.

За такого, вилучення штатної одиниці, які обіймав позивач (пункту 1 цього наказу) та продовження трудового договору, укладеного з ним у складі виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони згідно з частиною 4 статті 36 КЗпП України (пункт 3 наказу) є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

З повідомлення про зміну істотних умов праці та із додатка № 3 до наказу № 193 від 11 березня 2021 року вбачається, що позивача перемістили на посаду старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв НОР-4.

Підставою для звільнення позивача є його незгода із змінами істотних умов праці, що у свою чергу виключає можливість переміщення позивача на іншу посаду. За такого, переміщення позивача на іншу посаду є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

За такого, пункт 1, 3 наказу № 181 від 30 квітня 2021 року слід визнати протиправним та скасувати в частині, що стосується позивача. Вказані пункти в іншій частині та пункти 2, 4, 5 цього наказу, є такими, що не впливають на права позивача, оскільки стосується визначення власником підприємства штатного розпису на підприємстві, вирішення питання щодо продовження трудових відносин з іншими працівниками та визначає порядок виконання цього наказу.

Оскаржуваний позивачем наказ № 193 від 11 травня 2021 року яким внесено зміни та доповнення до наказу № 181, в частині, що стосується позивача, також слід визнати протиправним та скасувати.

Посилання представника відповідача у відзиві на те, що відповідно до статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо та через уповноваженого ним органу відповідно до статуту підприємства, є слушними. Однак, будь-які рішення власника підприємства про звільнення працівника з роботи, що є виключною компетенцією власника, має здійснюватися з чітким дотриманням вимог Кодексу законів про працю України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Мантуленко О.В. вказувала, що саме Регіональна філія Одеська залізниця» виступала від імені відповідача АТ «Укрзалізниця» у справі, приймала участь та надавала пояснення, що саме РФ «Одеська залізниця» винесла наказ про поновлення на роботі Позивача та виплатила йому заробітну плату за рішення суду стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 та користь держави суму судового збору повинно проводитись саме з Відповідача АТ Укрзалізниця» в особі РФ «Одеська залізниця».

Тому просила, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року в частині стягнення з виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу 284480 грн 00 коп. без урахування обов`язкових зборів, податків та платежів та стягнення з виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» на користь держави суму судового збору за подачу позову до суду у розмірі 3632 грн 00 коп. скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про стягнення з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 284 480 грн 00 коп. без врахування обов`язкових зборів, податків та платежів та стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» на користь держави суму судового збору за подачі позову до суду у розмірі 3632 грн 00 коп. в іншій частині судове рішення залишити без змін.

Також, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції АТ «Укрзалізниця» подала на нього апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказували, що суд першої інстанції неправильно застосував ст.ст. 32, 36 КЗпП України, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та висновкам щодо застосування норм права, викладеним в постановах Верховного Суду, у зв`язку з чим просили оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зокрема вказували, що відповідно до наказу директора регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 30.04.2021 № 181 «Про внесення змін до штатних розписів виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони», з урахуванням змін внесеним наказом від 11.05.2021 № 193 «Про внесення змін та доповнень до наказу від 30.04.2021 № 181», з 15.07.2021 зі штатного розпису виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони «Одеський загін воєнізованої охорони» вилучено 49 штатних одиниць зі складу стрілецьких команд швидкого реагування та з профілактичної роботи та з 15.07.2021 введено до складу виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони «Одеський загін воєнізованої охорони» (НОР-1) - 25 штатних одиниць, до «Знам`янський загін воєнізованої охорони» (НОР-3) - 16 штатних одиниць та «Херсонський загін воєнізованої охорони» (НОР-4) - 8 штатних одиниць (всього 49 штатних одиниць).

Посаду старшого стрільця 5-го розряду, яку обіймав Позивач, вилучено зі стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» та з 15.07.2021 введено до складу стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв виробничого підрозділу «Херсонський загін воєнізованої охорони» (НОР-4).

У преамбулі наказу від 30.04.2021 № 181 зазначено, що наказ був виданий: «з метою раціонального використання особового складу виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони «Одеський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця», зважаючи на результати аудиту ЦВА окремих бізнес-процесів діяльності, відображених у Меморандумі від 26.01.2021 №12».

Зазначені зміни в організації роботи особового складу виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони «Одеський загін воєнізованої охорони» та «Херсонський загін воєнізованої охорони» призвели до зміни підпорядкованості, зміни найменування посади, яку займав Позивач, (посада «старший стрілець 5-го розряду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» змінена на «старший стрілець 5-го розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв виробничого підрозділу «Херсонський загін воєнізованої охорони») та оплати праці, зокрема в частині розміру додаткової заробітної плати - преміювання, про що Позивач був повідомлений 26.05.2021.

Так, відповідно до наказу директора філії від 26.11.2018 № 445-Н/од встановлено розрахунковий розмір премії для працівників стрілецької команди з профілактичної роботи 50%, у стрілецьких командах з охорони вантажів і об`єктів - 30 %.

Позивач не погодився на продовження роботи в зв`язку з істотними змінами в умовах праці, у зв`язку з чим наказом начальника виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони «Одеський загін воєнізованої охорони» від 26 липня 2021 року № 161-ос був звільнений з посади старшого стрільця 5- го розряду команди з профілактичної роботи Херсонського та Миколаївського регіону виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України.

На їх думку, суд першої інстанції неправильно застосував ст. ст. 32, 36 КЗпП України, неправильно встановив обставини справи внаслідок неправильної оцінки доказів та не врахував висновки щодо застосування зазначених норм права, викладені в постановах Верховного Суду, оскільки в наслідок видання наказу від 30 квітня 2021 року № 181 (зі змінами внесеними наказом від 11 травня 2021 року № 193) відбулася зміна в організації виробництва і праці особового складу виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони «Одеський загін воєнізованої охорони» та «Херсонський загін воєнізованої охорони», до якого зокрема належала посада позивача, змінилася найменування посади, підпорядкованості та розмір додаткової заробітної плати - преміювання, які є для позивача зміною істотних умов праці, про що свідчить відмова позивача від продовження роботи в нових умовах. Посада, яку обіймав позивач, залишилася у штатному розписі, 49 вилучених штатних одиниць зі складу стрілецьких команд швидкого реагування та з профілактичної роботи були включені до інших стрілецьких команд та підрозділів, тобто скорочення посади позивача не відбулося.

Щодо скасування пунктів 1, 3 наказу «виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» від 30 квітня 2021 року № 181 та наказу «виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» від 11 травня 2021 року № 193 в частині, що стосується позивача зазначали, що суд неправильно встановив обставини справи внаслідок неправильної оцінки доказів та дійшов не вірного висновку, оскільки зазначені накази були видані директором регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», не начальником виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони».

Отже, суд першої інстанції невірно застосував ст.ст 64, 65 ГК України та порушив ст. 263 ЦПК України.

Крім цього, звертають увагу суду на пропуск позовної давності на оскарження наказів № 181 від 30 квітня 2021 року та №193 від 11 травня 2021 року, яка передбачена ст.233 КЗпП України, так як позовна заява подання до суду 25 серпня 2021 року.

Також вказують, що оскаржуваним рішенням на користь Позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 284 480 грн без урахування обов`язкових зборів, податків та платежів, який розрахований за 560 календарних днів, оскільки за змістом абз. 2 п. 8 Порядку №100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Таким чином, правильним є наступний розрахунок: 423 робочих дні на 508.34 грн =215027,82 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця», представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мантуленко О.В. просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

АТ «Українська залізниця» правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористалося.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу, у задоволенні апеляційної скарги АТ «Укрзалізниця» просили залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

Представник АТ «Укрзалізниця» апеляційну скаргу підтримав просив про її задоволення, апеляційну скаргу позивача не визнав просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ «Укрзалізниця» підлягає задоволення, а у задоволенні апеляційної скарги позивача слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що наказом виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» від 25 жовтня 2018 року № 224-а позивач ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаду старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з оперативно-профілактичної роботи Херсонський та Миколаївський регіон з випробувальним строком до 25 січня 2019 року (т.1 а.с.66).

Відповідно до Класифікатору професій ДК 003:2010, затвердженого і введеного в дію наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 № 327, код КП 5169 визначено професію стрілець .

Наказом від 30 квітня 2021 року № 181 «Про внесення змін до штатних розписів виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони»:

з 15 липня 2021 року вилучено зі штатного розпису Одеського загону воєнізованої охорони 67 штатних одиниць, згідно з додатком 1 до наказу (зокрема, із стрілецької команди з профілактичної роботи Херсонський та Миколаївський регіон вилучено 2 посади старшого стрільця 5 розряду);

з 15 липня 2021 року введено у штатні розписи Одеського, Знам`янського та Херсонського загонів воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця» 67 штатних одиниць, згідно із додатком 2 до наказу (зокрема, у кількості: у НОР-1 - 1; у НОР-3 - 2; у НОР-4 (посада старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв - 1);

дію трудових договорів працівників виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони, зазначених у додатку 3 цього наказу, продовжено у складі виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони згідно з частиною 1 статті 36 КЗпП України (зокрема, ОСОБА_1 переміщено на посаду старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв НОР 4;

скорочено та вилучено з 15 липня 2021 року із шатного розпису Одеського загону воєнізованої охорони 11 штатних одиниць, згідно із додатком 4 до наказу (посада позивача у цьому переліку відсутня).

Так, за переліками вилучених та введених посад, виписаних в додатках до наказів, вилучалася посада ОСОБА_1 як старшого стрільця 5-го розраду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах, та з 15 липня 2021 року вводилася по ньому посада старшого стрільця 5-го розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв.

Здійснено це було з метою раціоналізації робочих місць і запобігання непродуктивних фінансових витрат, виходячи із результату аудиту ЦВА окремих бізнес-процесів діяльності, відображених в Меморандумі від 26 січня 2021 року № 12 (т.1 а.с.68-72).

Позивач 10 травня 2021 року ознайомився із цим наказом та зазначив, про свою незгоду з ним (т.1 а.с.73).

Наказом виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» від 11 травня 2021 року № 193 внесено зміни до наказу від 30 квітня 2021 року № 181, зокрема: у пунктах 1, 2 слова «67 штатних одиниць» - замінено словами «49 штатних одиниць»; у пункті 4 слів «11 штатних одиниць» замінено словами «9 штатних одиниць»; додатки 1, 2, 3, 4 викладено у новій редакції; пункт 3 викладено у новій редакції (т.1 а.с.74-78).

З цим наказом позивач ознайомлений 14 травня 2021 року та зазначив, що він з ним не згоден ( т.1 а.с.79).

Вказані зміни підпорядкованості потягли зміни в оплаті праці, зокрема й щодо зміни показників та розміру преміювання за основні результатів господарської діяльності, про що позивач був повідомлений 26 травня 2021 року. При цьому відповідач у повідомленні про зміну істотних умов праці вказував про те, що з 15 липня 2021 року відбудеться реорганізація стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіону, в результаті чого його посада буде переміщена до стрілецької команди охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв та просив позивача протягом двох місяців з дня отримання цього повідомлення надати письмову згоду про свою згоду працювати у нових умовах та повідомляв ОСОБА_1 про наслідки відмови від роботи у нових умовах, а саме можливість звільнення на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України через два місяці.

Так, діючі показники та розміри преміювання стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіону становить 50 %, а показники та розміри преміювання стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв становить 30% ( т.1 а.с.80-81).

Відповідно до протоколу № 3 від 14 липня 2021 року на засіданні профспілкового комітету Одеського загону воєнізованої охорони регіональної філії Одеської залізниці було прийнято до відома інформацію щодо змін в умовах праці та запобігання звільненню працівників.

Між тим, ОСОБА_1 не погодився на продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці та наказом № 164-ос від 27 липня 2021 року він був звільнений з посади старшого стрільця 5-го розряду команди з профілактичної роботи Херсонського та Миколаївського регіону виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з приписами частини 1 стаття 15 Закону України «Про залізничний транспорт» трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються на підставі Кодексу законів про працю України, Положення "Про дисципліну працівників залізничного транспорту України", іншими актами законодавства України про працю.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Стаття 36 КЗпП України визначає підстави припинення трудового договору, кожна з яких є самостійною.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Частиною третьою та четвертою статті 32 КЗпП України встановлено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні (попередні) істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи на нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, в тому числі перехід на бригадну форму організації праці і впровадження передових методів тощо.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 761/11887/15-ц (провадження № 61-15506сво18) зроблено висновок, що звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, яка обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору. Підставою для звільнення працівника за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України є його відмова від продовження роботи в нових умовах праці після спливу двомісячного строку з часу ознайомлення з відповідним повідомленням.

Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

Аналогічна правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року № 6-2748цс15.

Статті 243, 245, 246, 247 КЗпП України передбачають, що відповідно до Конституції України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» громадяни України мають право на основі вільного волевиявлення без будь-якого дозволу створювати професійні спілки з метою представництва, здійснення і захисту своїх трудових та соціально-економічних прав та інтересів, вступати до них та виходити з них на умовах і в порядку, визначених їх статутами, брати участь у роботі професійних спілок.

Працівники мають право брати участь в управлінні підприємствами, установами, організаціями через загальні збори (конференції), ради трудових колективів, професійні спілки, які діють у трудових колективах, інші органи, уповноважені трудовим колективом на представництво, вносити пропозиції щодо поліпшення роботи підприємства, установи, організації, а також з питань соціально-культурного і побутового обслуговування.

Первинні профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси.

Виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації разом з роботодавцем вирішує питання робочого часу і часу відпочинку, погоджує графіки змінності та надання відпусток, запровадження підсумованого обліку робочого часу, дає дозвіл на проведення надурочних робіт, робіт у вихідні дні тощо.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Досліджені судом докази доводять, що роботодавцем при звільненні позивача не було порушено вимог трудового законодавства. При зміні істотних умов праці, посада, яку обіймав позивач, залишилася у штатному розписі, але змінилися умови трудового договору, зокрема й оплата праці, що включило зміну розміру ставок премій.

Так, порядок преміювання визначено Положенням про преміювання працівників Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони Одеської залізниці, яке затверджено 08 жовтня 2013 року та погоджено головою профспілкового комітету першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони Одеської залізниці 08 жовтня 2013 року (т.2 а.с.19-27) .

Відповідно до п.4.1,4.2,4.3,4.6 розділу 4 цього Положення, преміювання проводиться за результатами роботи за місяць, основою для нарахування якої є дані бухгалтерської та статичної звітності, облік виконання показників преміювання проводиться за місяць, нарахування премії проводиться у місяці наступному за звітним, на посадовий оклад та фактично відпрацьований час у звітному місяці.

Наказом НОР-03/553 від 28 грудня 2018 року було внесено зміни до наказу директора регіональної філії «Одеська залізниця» від 26 листопада 2018 року згідно з якими розмір премії стрілецької команди з профілактичної роботи за виконання показників становить 50%) (т.2 а.с.28-29)

Наказом директора філії від 26 листопада 2018 року №4445Н/од встановлено розмір премії для працівника стрілецької команди з профілактичної роботи 50№, стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів 30%.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що розмір премії не вважає істотною умовою праці, оскільки згідно з положеннями ст.21 КЗпП України заробітна плата є обов`язковою умовою, яка характеризує трудовий договір, а відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці», яка визначає структуру заробітної плати, премії, пов`язанні з виконання виробничих завдань, віднесені до додаткової заробітної плати, яка є винагородою понад встановлені норми за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці.

Отже, докази свідчать, що позивача ознайомлено з наказами від 30 квітня 2021 року № 181 «Про внесення змін до штатних розписів виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони» з врахуванням змін за наказом № 193 від 11 травня того ж року, 10 та 14 травня 2021 року та повідомлено про зміну істотних умов праці 26 травня 2021 року, а звільнено - 26 липня 2021 року наказом № 161-ос. При цьому зазначені накази та повідомлення містять достатньо зрозумілі умови праці які змінюються. До того ж в повідомлені роботодавець навів порівняльну таблицю змін показників та розмірів преміювання на основні результатів господарської діяльності та повідомляв ОСОБА_1 про наслідки відмови від роботи у нових умовах та можливість звільнення на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України через два місяці.

У позові позивач зазначав, що відбулася зміна перепрофілювання з команди з профілактичної роботи на команду з охорони вантажів і об`єктів, а відтак змінилися обов`язки, нові посадові інструкції йому на ознайомлення не надавались.

Відповідно до посадової інструкції стрільця 5-го розряду стрілецької команди з профілактичної роботи (код професії 5169), робота старшого стрільця передбачає виконання завдань щодо попередження розкрадання та пошкодження майна філії, охорони об`єктів інфраструктури, здійснення профілактичних заходів, виявляє слідів крадіжок , затримує осіб, що розкрадають вантажі та знаходяться на залізничних коліях в невстановлених місцях, конвоює їх під вартою в приміщення або випроваджує їх з території посту.

Тоді як посадова інструкція старшого стрільця 5 розряду команди з охорони вантажів та об`єктів(код професії 5169) визначає завдання і обов`язки щодо проведення огляду вантажів, виявлення комерційних технічних несправностей вагонів, забезпечення збереження вагонів, прийняття їх під охорону, виявляє сліди крадіжок, затримує осіб, що розкрадають вантажі та знаходяться на залізничних коліях в невстановлених місцях, конвоює їх під вартою в приміщення або випроваджує їх з території посту.

З оглядну на викладене, можна дійти висновку, що було змінено і посадові обов`язки позивача - стрільця 5 розряду, про що не заперечував в суді апеляційної інстанції і позивач.

У Постанові Верховного Суду від 01.12.2021 N 761/24929/20 суд встановив, що зміни посадових обов`язків працівника при продовженні роботи на тій самій посаді - зміна істотних умов праці.

Зміна одного структурного підрозділу товариства в інший без скорочення штату не є підставою вважати, що відбулося скорочення штату чи структурного підрозділу. Тому посилання позивача на те, що фактично відбулося скорочення штату і його необхідно було звільняти за ч. 1 ст. 40 КЗпП України є помилковим.

Позивача було звільнено з роботи через два місяці після повідомлення про зміну істотних умов праці. Оскільки у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці особового складу виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони «Одеський загін воєнізованої охорони» та «Херсонський загін воєнізованої охороні», до якого зокрема належить посада позивача, що мало наслідком зміну істотних умов праці позивача. Така зміна істотних умов праці для ОСОБА_1 полягала у зміні його підпорядкованості як старшого стрільця 5-го розраду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах на старшого стрільця 5-го розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв. Звільнення позивача відбулось внаслідок його небажання працювати у змінених умовах праці, про що він власноруч підписав заяву із відмовою.

Нові умови праці, які передбачали роботу позивача на посаді старшого стрільця 5-го розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв, були викликані необхідністю раціоналізації робочих місць і запобігання непродуктивних фінансових витрат.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги АТ «Укрзалізниця» в цій частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову, звільнення позивача відбулося з дотримання вимог діючого трудового законодавства, а відтак рішення суду в частині задоволення вимог щодо поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід скасувати а в задоволенні цих вимог відмовити.

Складовими трудових прав працівників відповідно до ст.2 КЗпП України є право на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

У випадку порушення трудових прав - працівник має право на їх відновлення у встановленому законом порядку.

Трудові спори - це неврегульовані внаслідок безпосередніх переговорів розбіжності між працівником і працедавцем з приводу застосування норм трудового законодавства, а також встановлення нових або зміни існуючих умов праці.

Відповідно до ч.1 ст.62 ГК України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.64 цього Кодексу підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо).

Відповідно до ч.3 ст.64 цього Кодексу підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Питання зміни організаційної структури підприємства є правом відповідного суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності. Реалізація цього права породжує обов`язок підприємства дотриматися гарантій прав працівників, зокрема тих, які визначені статтями 42, 49-2, 49-4 КЗпП України.

При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Викладені позивачем доводи позовної заяви не містять таких підстав, з посиланням на норму закону, відповідно до яких є необхідність у реагуванні на рішення про внутрішній устрій підприємства за вимогою працівника.

Поряд з цим колегія суддів зауважує наступне.

Законодавчі обмеження матеріально-правових спорів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

У разі виникнення спору між працівником і роботодавцем та установлення порушеного права працівника, ефективним способом відновлення такого права є повернення працівника у становище, яке існувало до такого порушення.

З матеріалів справи убачається, що правомірність звільнення ОСОБА_1 з посади є предметом розгляду цієї справи відповідно до вимог про поновлення на роботі, в межах вирішення яких підлягає з`ясуванню питання дотримання визначеної законом процедури звільнення працівника та обрання засобів правового захисту у разі установлення порушеного права чи інтересу позивача.

Відтак, висновок суду про скасування пунктів 1 та 3 наказу регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» від 30 квітня 2021 року № 181 в частині вилучення зі штатного розпису Одеського загону воєнізованої охорони штатної одиниці, згідно з додатком 1 до цього наказу, яку обіймав ОСОБА_1 , наказу регіональної філії АТ «Одеська залізниця» від 11 травня 2021 року № 193 в частині що стосується ОСОБА_1 є неправильним, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

З врахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги АТ «Одеська залізниця» заслуговують на увагу.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» Акціонерного товариства «Укрзалізниця».

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 47 ЦПК України регламентовано, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

За приписами статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №735 затверджено статут акціонерного товариства « Українська залізниця».

Відповідно до п.18 статуту Товариство утворює філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без статусу юридичної особи на території України, та за її межами, які діють на підставі положень.

Відповідно до Положення про регіональну філію «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого протоколом правління АТ «Укрзалізниця» від 15 червня 2021 року, філія є відокремлений підрозділ юридичної особи, яка не має статусу юридичної особи ( п.21 Положення). Філія не підлягає державній реєстрації. Відомості про філії вносяться до реєстраційної справи Товариства та включаються до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (п.2.2 Положення).

У виробничому та адміністративному підпорядкуванні філії знаходяться структурні (виробничі, функціональні) підрозділи( далі-структурні підрозділи) (п.2.1,2,3 Статуту про філію)

Для здійснення адміністративних, виробничих та господарських операції в межах повноважень, визначних Положенням, структурний підрозділ має печатку зі своїм найменуванням і повним найменуванням філії та Товариства українською мовою, із зазначенням коду ЄДРПОУ філії та через дріб цифрового номеру податкового обліку структурного підрозділу( абз.2 п.2.6 Положення).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20), зроблено висновок про те, що філії та представництва, які не є юридичними особам, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже, неможливістю вирішення цивільного спору.

З урахуванням цивільно-правового статусу філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу як складової частини юридичної особи, що його створила.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 07 липня 2021 року у справі № 712/13066/18 (провадження № 61-14548св19), від 10 листопада 2021 року у справі № 552/2889/20 (провадження № 61-2238св21), від 09 лютого 2022 року у справі

№ 607/4090/21 (провадження № 61-15138св21), від 09 лютого 2022 року у справі № 213/4206/19 (провадження № 61-9221св21), від 18 травня 2022 року у справі № 552/3667/19 (провадження № 61-16667св21) та від 08 березня 2023 року у справі № 464/4338/21 (провадження № 61-9763св22).

Указане свідчить про сталість судової практики при вирішенні питання процесуального статусу філії чи представництва у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, позивач ОСОБА_1 пред`явив позов до другого відповідача виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони».

Проте вказаний виробничий підрозділ не має статусу юридичної особи.

Як зазначив в апеляційній скарзі позивача ОСОБА_1 , відповідно до листа регіональної філії «Одеська залізниця» виробничий підрозділ «Одеський загін воєнізованої охорони станом на 12 квітня 2023 року відсутній у структурі філії.

При цьому розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, провадження № 14-399цс18), постанова Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 464/4338/21 (провадження № 61-9763св22).

Таким чином, виробничий підрозділ «Одеський загін воєнізованої охорони» ,який не є юридичною особою, не наділений цивільною процесуальною дієздатністю та не може виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже, неможливістю вирішення цивільного спору.

Отже, суд апеляційної інстанцій, дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 до виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При зверненні до суду позивачем судовий збір сплачено не був. Між тим, з врахуванням заявлених позовних вимог він повинен був сплатити при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1816 грн. за 2 вимоги немайнового характеру щодо скасування наказів №181 та №193, від сплати судового збору за поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу він звільнений на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір.

Зважаючи на наведене розмір судового збору за подачу апеляційної скарги АТ «Укрзалізниця» становить 8353 грн.20 коп., тоді як сплачено 11232 грн., зайво сплаченими є 2978 грн.80 коп.

На підстави викладеного та враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1816 грн., на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 2724 грн., сплачений відповідачем судовий збір у розмірі 5629 грн.20 коп. слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мантуленко Оленою Володимирівною залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу №181 від 30 квітня 2021 року, № 193 від 11 травня 2021 року; визнання протиправним та скасувати наказ № 165с від 27 липня 2021 року про звільнення; поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1816 грн., на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 2724 грн.

Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» 5629,20 грн. судового збору за перегляд справи судом апеляційної інстанції.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року в частині вирішення позовних вимог до виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» скасувати, провадження в цій частині закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 18 липня 2023 року.