КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 липня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року по цивільній справі за позовом Громадського об`єднання Товариство індивідуальних забудовників «Десенка» до ОСОБА_1 про стягнення грошових сум,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ГО ТІЗ «Десенка» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача 103 500,00 грн боргу.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідач є членом ГО «ТІЗ «Десенка», що підтверджується його заявою, відповідно до якої він взяв на себе зобов`язання виконувати вимоги статуту товариства та дотримуватись фінансової дисципліни. Свої зобов`язання відповідач належним чином не виконує, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 103 500,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.04.2020 позов ГО ТІЗ «Десенка» до ОСОБА_1 про стягнення грошових сум задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ГО ТІЗ «Десенка» заборгованість в розмірі 118 000,00 грн. та 1 180,00 грн. судового збору (а.с. 43-45).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.06.2020 виправлено описку у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 20.04.2020, а саме у вступній частині рішення суду зазначено та читати дату винесення ухвали 09.06.2020 (а.с. 46).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Вказує, що вона не була повідомлена належним чином про розгляд справи, копію ухвали про відкриття провадження не отримувала. Зазначає, що даний спір виник з приводу нерухомого майна, тому справа не підсудна Шевченківському районному суду м. Києва, а мала бути розглянута Деснянським районним судом м. Києва за місцем знаходження нерухомого майна. Окрім зазначеного, також, просила застосувати строки позовної давності, оскільки вимоги про стягнення з неї заборгованості за період з 2012 року по 2017 рік позивачем було пропущено (а.с. 56-61).

06.01.2022 ГО ТІЗ «Десенка» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є членом ГО «ТІЗ «Десенка», що підтверджується його заявою від 15.01.2007.

Відповідач є власником земельної ділянки з кадастровим номером 8 000 000 000:62:483:0012, що розташована в межах земельної ділянки Товариства між с. Троєщина та р. Десенка у деснянському р-ні АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням будівництво, експлуатація та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно витягу з протоколу № 1 загальних зборів членів ГО «ТІЗ «Десенка» від 26.03.2012 визначено суму грошових внесків членами ГО «ТІЗ «Десенка» на 2012 рік у сумі 45 000,00 грн (а.с.22).

Згідно витягу з протоколу № 1 загальних зборів членів ГО «ТІЗ «Десенка» від 19.11.2013 пріоритетним для правління ГО «ТІЗ «Десенка» у 2013-2014 визначено забезпечення містечка електроенергією і на вирішення цього питання кожному члену товариства сплатити внески у сумі 45 000,00 грн (а.с. 23).

Згідно витягу з протоколу № 3 загальних зборів членів ГО «ТІЗ «Десенка» від 23.04.2015 визначено суму грошових внесків членами ГО «ТІЗ «Десенка» на 2015 рік у сумі 3 000,00 грн (а.с. 18).

Згідно витягу з Рішення загальних зборів членів ГО «ТІЗ «Десенка» від 14.03.2016 визначено на 2016 р. внески членів Товариства в сумі 4 000,00 грн з кожного (а.с. 25).

Згідно витягу з Рішення загальних зборів членів ГО «ТІЗ «Десенка» від 17.05.2017 визначено на 2017 р. внески членів Товариства в сумі 7 500,00 грн з кожного (а.с. 26).

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Господарського ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна і суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена у ст.. 20 ГПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

За змістом положень ст.. 167 ГК України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи.

За змістом положень ст. 4, ч. 1 ст. 20 та ст.. 167 ГК України сторонами корпоративного спору є або юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), або учасники юридичної особи, які володіють корпоративними правами, у тому числі учасник, який вибув.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 916/2791/16 (провадження № 12-141гс18) зроблено висновки про те, що спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 509/577/18 (провадження № 14-170цс19), від 01.10.2019 у справі № 910/7554/18 (провадження № 12-8гс19), від 17.12.2019 у справі № 904/4887/18 (провадження № 12-92гс19) зроблено висновки про те, що «обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту. Члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними».

Також, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справах № 683/351/16-ц (провадження № 14-113цс20), № 695/2665/16-ц (провадження № 14-105цс20) зазначено, що «поняття «внутрішньостатутна діяльність» не використовується законодавством про кооперацію, при цьому йдеться про статутну мету або статутну діяльність. Така діяльність може стосуватися суб`єктивних прав та обов`язків особи (сплата членських внесків, управління юридичною особою тощо) і, загалом, такі відносини є корпоративними. Більш того, у правовій доктрині залежно від мети створення юридичної особи вже виділяють корпоративні спори, що виникають між учасниками юридичної особи та юридичною особою, створеною без мети отримання прибутку (саморегулівні організації, споживчі, обслуговуючі кооперативи, кредитні союзи)».

За змістом статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована в установленому законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦК України юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна.

Статтею 1 Закону України «Про громадські об`єднання» передбачено, що громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

У частині 1 статті 3 Закону України «Про громадські об`єднання» закріплено, що громадські об`єднання утворюються і діють на принципах добровільності, самоврядності, вільного вибору території діяльності, рівності перед законом, відсутності майнового інтересу їх членів (учасників), прозорості, відкритості та публічності.

01.02.2002 проведено державну реєстрацію ГО «ТІЗ «Десенка», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А 01 № 298073.

ОСОБА_1 є членом ГО «ТІЗ «Десенка».

Статут громадського об`єднання - це установчий документ, що використовується для створення та провадження діяльності, містить правила, що регулюють права та обов`язки членів, визначає порядок управління та здійснення діяльності громадського об`єднання.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.4, 1.8 статуту ГО «ТІЗ «Десенка» товариство створене працівниками Верховного Суду України з метою реалізації положень чинного законодавства України щодо забезпечення суддям (у т. ч. суддям у відставці) та членам їх сімей, працівникам апаратів судів та членам їх сімей, іншим громадянам необхідних матеріальних, побутових та інших соціальних умов відповідно до їх статусу. Товариство є неприбутковою громадською організацією, яка об`єднує працівників судів загальної юрисдикції на добровільних засадах на основі єдності їх інтересів для спільної реалізації своїх прав на індивідуальне житлове будівництво. Товариство діє на засадах добровільності та рівноправності його членів, самоврядування, законності та гласності. Товариство має статус юридичної особи з моменту його державної реєстрації.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 статутуГО «ТІЗ «Десенка» основною метою діяльності товариства є здійснення та захист прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів членів товариства, як індивідуальних забудовників. Основним завданням ГО «ТІЗ «Десенка» є сприяння у будівництві житлових будинків та господарських споруд для кожного члена товариства на відведеній земельній ділянці.

У пунктах 3.1, 3.3-3.6 статуту ГО «ТІЗ «Десенка» передбачено, що членами товариства можуть бути працівники Верховного Суду України, працівники інших судів та інші громадяни України, які визнають та виконують його статутні цілі та завдання. Члени товариства мають право брати участь у діяльності товариства, обирати і бути обраними до керівних органів товариства, одержувати допомогу товариства та вільно виходити з товариства. Члени товариства зобов`язані, зокрема, активно сприяти діяльності товариства, виконувати рішення загальних зборів членів товариства з усіх питань, віднесених до їх компетенції, в тому числі з питань сплати вступних, членських внесків, необхідних для реалізації завдань товариства, дотримуватися вимог статуту, установлених в товаристві правил, законів та інших правових актів України. В разі порушення зазначених обов`язків член товариства за рішенням правління може бути попереджений про можливе виключення з членів товариства. Рішення про припинення членства чи виключення з членів товариства приймається загальними зборами членів товариства після розгляду цього питання на засіданні правління на підставі письмової заяви члена товариства про вихід з нього та у разі порушення статуту й установлених у товаристві правил.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.3 статуту ГО «ТІЗ «Десенка» майно товариства формується за рахунок вступних та інших внесків членів товариства, а також інших джерел не заборонених законодавством. Товариство є власником свого майна. Кошти та майно товариства використовується ним за цільовим призначенням на виконання статутних завдань і досягнення статутних цілей.

У справі, що переглядається, ГО «ТІЗ «Десенка» звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача членських внесків, розмір та необхідність сплати яких визначені рішеннями загальних зборів членів товариства.

Листами від 02.07.2015 № 13-лд, від 14.12.2017 № 04-лд, 20.05.2019 № 04К ГО «ТІЗ «Десенка» повідомила відповідача про існування у неї заборгованості зі сплати членських внесків, встановлених рішенням загальних зборів членів товариства та про те, що у зв`язку з відсутністю коштів ГО «ТІЗ «Десенка» немає можливості розрахуватися за обов`язковими платежами на користь держави та здійснювати охорону території товариства, проводити розрахунки за послуги щодо підключення ГО «ТІЗ «Десенка» до електромереж міста Києва та інші поточні зобов`язання.

Отже, ОСОБА_1 є носієм певних корпоративних прав та відповідних корпоративних обов`язків, невиконанням яких з його боку обґрунтовано позовні вимоги, тобто існує спір щодо виконання відповідачем свого обов`язку зі сплати членських внесків.

Відносини щодо стягнення заборгованості за членськими внесками стосуються діяльності ГО «ТІЗ «Десенка», оскільки несплата внесків впливає на можливість виконувати мету та завдання, задля реалізації яких й створено це товариство.

Додатково враховано, що питання необхідності сплати внесків та їх розміру вирішувалося загальними зборами членів товариства шляхом прийняття відповідних рішень, з якими відповідач не погоджується, посилаючись на порушення його прав як члена цього товариства, та невиконання яких може бути підставою для виключення особи з членів товариства, тому розгляд позовної вимоги про стягнення заборгованості зі сплати членських внесків передбачає надання оцінки законності дій зазначеного органу товариства.

Ці обставини у сукупності доводять існування між сторонами саме корпоративного спору.

Наведене свідчить про те, що спірні правовідносини стосуються прав учасників справи, пов`язаних із діяльністю юридичної особи. Тобто спір між ГО «ТІЗ «Десенка» та ОСОБА_1 як її членом пов`язаний з корпоративними відносинами.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 13.10.2020 у справах № 683/351/16-ц (провадження № 14-113цс20), № 695/2665/16-ц (провадження № 14-105цс20) про те, що відносини зі сплати членських внесків між учасниками юридичної особи та юридичною особою, створеною без мети отримання прибутку, є корпоративними.

Враховуючи суть спору, спрямовану на врегулювання інтересів сторін корпоративних відносин, апеляційний суд доходить висновку про неможливість вирішення цього спору у порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанцій, належно не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Враховуючи викладене, Шевченківський районний суд міста Києва не є «судом, встановленим законом» для розгляду зазначеного спору, адже спір підвідомчий судам не цивільної, а господарської юрисдикції.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч. 2 ст. 377 ЦПК України).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

У частині 1 статті 256 ЦПК України зазначено, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Частиною 4 статті 377 ЦПК України передбачено, що у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

З огляду на те, що апеляційний суд вирішив на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрити провадження у справі, тому, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 371, 374, 377, 381-384, 390 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року по цивільній справі за позовом Громадського об`єднання Товариство індивідуальних забудовників «Десенка» до ОСОБА_1 про стягнення грошових сум скасувати, провадження по справі закрити.

Роз`яснити позивачеві право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі, із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова