Справа № 204/1783/23
Провадження № 2/204/1387/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Воронько А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна Компанія» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на його користь моральну шкоду, заподіяну в результаті професійних захворювань, у розмірі 150 000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що він перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» з 01 березня 2017 року по 31 серпня 2020 року, працював прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах. Звільнений був на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. 30 грудня 2021 року складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який затверджено начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, яким позивачу встановлено професійні захворювання: хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м?язово-тонічним та больовим синдромами; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий і базальний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість (ІІ ст.), легка ступень зниження слуху за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 23 червня 2022 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, йому було встановлено безтерміново 65% втрати професійної працездатності, з них первинно 55% - по сукупності профзахворювань та 10% повторно по трудовому каліцтву від 17 березня 2011 року (на іншому підприємстві). Первинно визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями безтерміново. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: санаторно-курортне лікування за профрадикулопатією, медикаментозне лікування за профзахворюваннями, та наслідкам виробничої травми. За висновками про умови та характер праці позивачу протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва, роботи у вимушеному положення тіла. Постановою ВД ФСС йому були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку. Виплати на відшкодування моральної шкоди позивачу не нараховувались та не виплачувались. Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода. Позивач тривалий час постійно працював в підземних умовах, в умовах впливу шкідливих факторів на підприємствах вугільної промисловості, у тому числі перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем. Згідно пункту 17 Акту, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, у тому числі ТОВ «Шахтобудівельна компанія», в умовах впливу виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Робота на підприємстві відповідача була важкою, з перевищенням гранично допустимих норм. Знаходиться під наглядом лікарів декілька років. Неодноразово лікувався амбулаторно і стаціонарно. Позивач вимушений обмежувати себе в рухах, бо різкі рухи та трохи підвищена фізична активність одразу впливають на самопочуття. Хвороби впливають на загальний стан. Багато років він виконував роботу в умовах впливу шкідливих факторів, внаслідок чого тепер його здоров`я суттєво підірвано. В результаті профзахворювань змінився не тільки стан здоров`я позивача, а і його загальний фізичний стан, що позначається не тільки на ньому, та і на його родині та на стосунки у ній. Професійні хвороби позначились на фізичному стані та здібностях позивача, тому як тільки він отримав право на пенсію на пільгових умовах, він звільнився з роботи, щоб свідомо не допускати погіршення самопочуття. Позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки порушені його нормальні життєві зв`язки, що викликає негативні емоції та переживання, суттєво позначається на його психологічному стані. Викладенні обставини свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємства - відповідача, працюючи на якому він отримав декілька професійних захворювань, які суттєво змінили його життя. Моральну шкоду, яка була йому завдана профзахворюваннями, внаслідок яких він втратив здоров`я, позивач оцінює у 150 000,00 грн., цю суму він розрахував, виходячи з розміру його середньої заробітної плати за рік, яка складала понад 200 000,00 грн. на рік. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

24 березня 2023 року від представника відповідача Савельєвої Т.Д. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п.17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30 грудня 2021 року, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, а саме: Шахта «Центральна ДП «Мирноградвугілля», Шахта «Капітальна ДП «Мирноградвугілля», ТОВ «Ремшахтобуд», ТОВ «ШБК «Донецькшахтопроходка», ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Останнім місцем роботи, за яким складено даний акт, є ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Позивач ще до працевлаштування на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» мав значний стаж роботи у шкідливих умовах праці на інших підприємствах, що неодмінно позначилося на виникненні у нього професійного захворювання. ТОВ «Шахтобудівельна компанія» не повинно нести відповідальність за дії, які не вчиняло та не доведено, що були будь-які незаконні дії чи бездіяльність відповідача, що могли бути причиною профзахворювання та моральних страждань позивача. ТОВ «Шахтобудівельна компанія» не може відповідати за шкоду, заподіяну іншими підприємствами, на яких працював позивач. Хронічна хвороба має довготривалий повільний процес, розвиток хвороби має відбуватися щонайменше протягом п`яти - семи років. За весь період роботи на підприємстві відповідача працівник жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив та за результатами яких його було визнано здоровим та придатним для роботи. І тільки після звільнення з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» у зв`язку з виходом на пенсію позивач раптово виявив у себе цілу низку професійних захворювань. Законодавством України допускається робота у шкідливих або небезпечних умовах праці, якщо цього потребує технологічний процес. Зі свого боку відповідач завжди дотримувався покладеного на нього нормами законодавства обов`язку. Відповідачем застосовуються засоби індивідуального захисту, впроваджуються прогресивні технології з метою мінімізації впливу шкідливих факторів, з якими неминуче має справу кожен працівник гірничо-видобувної галузі. Зважаючи на наявність у позивача декількох професійних захворювань, видно, що позивач протягом декількох років мав серйозні проблеми із здоров`ям, але перебуваючи на диспансерному обліку з хронічними хворобами продовжував працювати в шкідливих умовах, що, безумовно, і стало передумовою для розвитку в нього цих професійних захворювань. Навіть суттєве погіршення стану здоров`я не змусило позивача змінити професію, пройти навчання новій професії. Зазначене, на думку відповідача, свідчить про недбале ставлення позивача до свого здоров`я та суто матеріальний інтерес до вирішення цієї справи. Позивач при працевлаштуванні до відповідача знав про наявність в нього хронічних захворювань, усвідомлював, що під час роботи в шкідливих та небезпечних умовах дані хвороби будуть розвиватися, проте під час проходження обов`язкового вступного медичного огляду приховав від адміністрації відповідача даний факт. Якби позивач діяв добросовісно та повідомив відповідача про наявність у нього хронічних захворювань, до роботи він би не допускався. Крім того, шкода позивачеві була завдана внаслідок послідовної роботи на декількох підприємствах, а відтак її розмір має бути розподілений відповідно до стажу роботи позивача на цих підприємствах та ступеню шкідливого впливу. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. Також, звертає увагу, що згідно із висновком МСЕК, позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності, яка є робочою. Інваліди IІI групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто, позивач у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями та травмою права на працю не позбавлений. Крім того, необхідно врахувати, що позивачеві органом Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб, оскільки також отримує пенсію. Моральні страждання позивача повинен полегшувати вже той факт, що йому не потрібно знову заради соціальних виплат займатися важкою та небезпечною працею. Крім того, звертає увагу, що з 23 травня 2020 року стягнута моральна шкода підлягає оподаткуванню у разі перевищення її розміру чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати. У зв`язку з викладеним просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» у період з 01 березня 2017 року по 31 серпня 2020 року, працював прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах, наказом від 27 серпня 2020 року він був звільнений з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується відомостями з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 6 - 9).

Отже, позивач працював на підприємстві відповідача 3 роки 6 місяців.

Як зазначено в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 30 грудня 2021 року, затвердженого 30 грудня 2021 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, позивачу ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання: хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м?язово-тонічним та больовим синдромами; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий і базальний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість (ІІ ст.), легка ступень зниження слуху за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, а саме: ВП «Шахта «Центральна ДП «Мирноградвугілля», ВП «Шахта «Капітальна ДП «Мирноградвугілля», ТОВ «Ремшахтобуд», ТОВ «ШБК «Донецькшахтопроходка», ТОВ «Шахтобудівельна компанія» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Причина виникнення хронічного професійного захворювання: вуглепородний пил, важкість праці (а.с. 10-11).

З Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 106748 від 23 червня 2022 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська (а.с. 13), вбачається, що позивачу ОСОБА_1 було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: всього 65%, із них первинно 55% - по сукупності профзахворювань та 10% - повторно по трудовому каліцтву від 17 березня 2011 року, безтерміново з 23 червня 2022 року, потреба у медичній та соціальній допомозі санаторно-курортне лікування по профрадикулопатії, медикаментозне лікування по профзахворюванням та наслідках виробничої травми, підстава Акт огляду МСЕК № 441.

З Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 547331 від 23 червня 2022 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська (а.с. 12), вбачається, що позивачу ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності безтерміново, причина інвалідності профзахворювання, протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва, роботи у вимушеному положенні тіла.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно зі статтею 38 Гірничного закону України, власник (керівник) гірничого підприємства зобов`язаний забезпечувати відшкодування шкоди, завданої гірничим підприємством фізичним та юридичним особам і довкіллю.

У статті 173 КЗпП України визначено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частини 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Звертаючись у лютому 2023 року до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що отримане під час виконання трудових обов`язків хронічне професійне захворювання та подальше встановлення у зв`язку з цим позивачу третьої групи інвалідності завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює у 150 000,00 грн.

Враховуючи особливості захисту здоров`я потерпілого, поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Крім того, у частині 1 статті 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Стаття 23 ЦК України та статті 173, 237-1 КЗпП України передбачають можливість відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди завданої працівнику каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

При цьому, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Як зазначено у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавецем трудового договору про дистанційну роботу.

Наведені у відзиві на позовну заяву твердження представника відповідача про те, що наявність вини відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання є недоведеною, суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 30 грудня 2021 року, затвердженому начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, комісією зазначено, що професійне захворювання виникло саме у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, а саме ВП «Шахта «Центральна ДП «Мирноградвугілля», ВП «Шахта «Капітальна ДП «Мирноградвугілля», ТОВ «Ремшахтобуд», ТОВ «ШБК «Донецькшахтопроходка», ТОВ «Шахтобудівельна компанія» - в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми.

Посилання представника відповідача у відзиві на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання, є безпідставними та суперечать встановленим обставинам справи, оскільки згідно вищевказаного Акту, раніше хронічних професійних захворювань у ОСОБА_1 виявлено не було, причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: вуглепородний пил - фактична величина 105,8 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3; важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина 187 Вт, при нормативному значенні 90 Вт, фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 88,4 Вт, при нормативному значенні 45 Вт, маса вантажу, що підіймається та переміщується фактична величина 40 кг при нормативному значенні 30 кг, робоча поза в нахиленому положенні більше 30 градусів - 45% часу зміни при нормативному значенні 25% зміни, нахили корпусу 190 разів за зміну, при нормативному значенні 50-100 разів за зміну, фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 95 дБА, при нормативному значенні 80 дБА.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у зв`язку з чим доводи відповідача в цій частині суд не бере до уваги.

Викладене свідчить про те, що хронічне професійне захворювання та втрата професійної працездатності позивача настали, оскільки в тому числі і відповідач як роботодавець, у якого позивач пропрацював 3 роки 6 місяців, не забезпечив створення нешкідливих та небезпечних умов праці, а тому в даному випадку наявна і вина відповідача як працедавця у виникненні у позивача хронічного професійного захворювання.

Крім того, згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Отже, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 як працівник має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болі, стражданнях, необхідності тривалого лікування, втраті 65% своєї професійної працездатності (первинно 55% - по сукупності профзахворювань та 10% - повторно по трудовому каліцтву від 17 березня 2011 року), встановленні у зв`язку з професійним захворюванням третьої групи інвалідності безстроково.

Крім того, суттєво змінився звичний уклад життя позивача, позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки позивачу необхідне лікування.

Викладені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача про те, що третя група інвалідності не позбавляє позивача права на працю, а саме на іншу роботу, не пов`язану з такими умовами праці, які протипоказані МСЕК, жодним чином не спростовують факту наявності у позивача хронічного професійного захворювання та виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, завдану ушкодженням здоров`я працівника.

Більш того, у зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше, оскільки йому протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва, роботи у вимушеному положенні тіла.

Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання ОСОБА_1 професійного захворювання, пов`язаного із виробництвом, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності в загальному розмірі 65%, та необхідність лікування, суд визнає, що професійні захворювання зумовили порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, сприяли змінам у способі життя, і таким чином ОСОБА_1 завдано моральну шкоду.

При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У частині 1 статті 1168 ЦК України закріплено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок отримання хронічного професійного захворювання позивач ОСОБА_1 зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивач втратив 65 % своєї професійної працездатності (первинно 55% - по сукупності профзахворювань та 10% - повторно по трудовому каліцтву від 17 березня 2011 року), йому встановлено третю групу інвалідності, а отже як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках.

Життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Якщо здоров`я втрачене, то немає і того повноцінного життя, як того бажає сама людина.

Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, та відчуття спокою.

За таких обставин, суд вважає доведеним факт душевних страждань позивача, реальність яких не викликає сумніву, а тому позивач має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд також враховує те, що за наслідками отриманого хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше дуже тривалий час.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди суд визнає доведеними.

Разом з цим, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним. На переконання суду, з врахуванням критерію справедливості відшкодування та з урахуванням того, що позивач працював на підприємстві відповідача не достатньо тривалий час (3 роки 6 місяців), з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на користь позивача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 60 000,00 грн., а отже позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

При цьому, відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом ІV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподаткованого доходу (стаття 165 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п. 164.2.14. п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Станом на 01 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати згідно зі статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» становить 6 700,00 грн., а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 60 000,00 грн. перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6 700,00 грн. х 4 = 26 800,00 грн.), а отже суд вважає за необхідне зазначити, що розмір моральної шкоди в даному випадку необхідно стягнути з урахуванням утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

За таких обставин, моральна шкода у розмірі 60 000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, на суму 60 000,00 грн., а позивач на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

На підставі ст.ст. 4, 43 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1168 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 237-1 Кодексу законів про працю України, Гірничного закону України, Закону України «Про охорону праці» та керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна Компанія» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» (, місцезнаходження: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Залізнична, буд. 82) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000,00 грн. (шістдесят тисяч гривень, 00 копійок), з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» (, місцезнаходження: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Залізнична, буд. 82) судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні, 60 копійок) на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез