Справа № 473/2277/23
РІШЕННЯ

іменем України

"13" липня 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ціліциної О.В., позивача ОСОБА_1 , його представниці ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представниці третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Вознесенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Служба у справах дітей Вознесенської міської ради, про визнання батьківства,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Служби у справах дітей Вознесенської міської ради про визнання батьківства, в якому вказував, що у 2002 році він почав проживати з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

08 червня 2004 року позивач уклав з ОСОБА_5 шлюб, у якому подружжя перебувало до 28 листопада 2014 року.

В період шлюбу у них народилося троє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_6 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_7 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_8 .

Незважаючи на розірвання шлюбу, сімейні відносини між колишнім подружжям не припинялися, у зв`язку з чим ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася донька ОСОБА_9 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 син ОСОБА_10 .

Оскільки на момент народження Таїсії та ОСОБА_11 та ОСОБА_5 не перебували у зареєстрованому шлюбі та не подали спільні заяви про визнання батьківства, а тому записи про батька ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були внесені до актових записів про народження дітей на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері.

27 серпня 2022 року позивач та ОСОБА_5 повторно зареєстрували шлюб, у якому перебували до 21 березня 2023 року.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 померла.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 , з метою захисту прав та інтересів малолітніх, які у зв`язку зі смертю матері офіційно залишилися без батьківського піклування, просив на підставі ст. 128 СК України про визнання його батьківства щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому порядку.

Ухвалою суду від 13 червня 2023 року первісного відповідача у справі Службу у справах дітей Вознесенської міської ради, замінено на належну відповідачку ОСОБА_3 . Цією ж ухвалою Службу у справах дітей Вознесенської міської ради залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представниця ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю.

Представниця третьої особи без самостійних вимог Служби у справах дітей Дробинська Н.В. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала.

Представниця третьої особи без самостійних вимог Вознесенського відділу ДРАЦС в судове засідання не з`явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представниці Вознесенського відділу ДРАЦС, оскільки матеріали справи містять усі необхідні для вирішення спору інформацію та докази.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , його представниці ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представниці третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачкою позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

При цьому судом встановлено, що 08 червня 2004 року позивач уклав з ОСОБА_5 (до шлюбу - ОСОБА_14 ) шлюб, у якому подружжя перебувало до 28 листопада 2014 року (а.с. 11, 15-16).

В період шлюбу у них народилося троє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_6 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_7 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_8 (а.с. 12, 13, 14).

Незважаючи на розірвання шлюбу, сімейні відносини між колишнім подружжям не припинялися, у зв`язку з чим ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася донька ОСОБА_9 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 син ОСОБА_10 (а.с. 17, 18).

Оскільки на момент народження Таїсії та ОСОБА_11 та ОСОБА_5 не перебували у зареєстрованому шлюбі та не подали спільні заяви про визнання батьківства, а тому записи про батька ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були внесені до актових записів про народження дітей на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері (а.с. 19, 20).

27 серпня 2022 року позивач та ОСОБА_5 повторно зареєстрували шлюб, у якому перебували до 21 березня 2023 року (а.с. 21, 22).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 померла (а.с. 10).

У зв`язку з цим ОСОБА_1 позбавлений можливості підтвердити своє батьківство щодо дітей в адміністративному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства (п. 3).

Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні.

У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо:

- дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК);

- у разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання запис про неї та про батька дитини вчинено за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина (ч. 1 ст. 135 СК);

- батьки дитини невідомі і запис про них у Книзі реєстрації народжень учинено за рішенням органу опіки та піклування (ч. 2 ст. 135 СК) (п. 4).

Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це (п. 9).

Факт батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 знайшов своє повне підтвердження наступним:

- поясненнями позивача про те, що з моменту укладення ним шлюбу вперше до моменту народження двох молодших дітей він постійно проживав з дружиною однією сім`єю, а розірвання шлюбу, яке відбулося 28 листопада 2014 року, мало формальних характер та було пов`язане не з припиненням сімейних стосунків, а з бажанням дружини отримати державну соціальну допомогу;

- поясненнями відповідачки ОСОБА_3 про те, що з моменту укладення позивачем шлюбу вперше він постійно проживав з дружиною однією сім`єю. Незважаючи на офіційне розлучення, колишнє подружжя продовжувало мешкати за однією адресою, вести спільне господарство, виховувати своїх дітей, останні мали спільний бюджет, жодних ознак, що б вказували на припинення між ними сімейних стосунків у період народження молодших дітей не було;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що протягом періоду розлучення, а саме з 2014 по 2022 роки його батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не припиняли сімейних стосунків, продовжували мешкати за однією адресою, вели спільне господарство, виховували своїх дітей, в тому числі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . При цьому зазначив, що до моменту розгляду справи він не знав про розлучення батьків, яке відбулося у 2014 році, оскільки жодних розмов про цю обставину між батьками не було, як і не було жодних ознак того, що вони припинили сімейні стосунки;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що з моменту одруження, яке відбулося у 2014 році, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 жодного разу не припиняли сімейних стосунків, постійно мешкали за однією адресою, вели спільне господарство, виховували своїх дітей. До моменту розгляду справи він не знав про офіційне розлучення ОСОБА_15 , яке відбулося у 2014 році, оскільки жодних ознак того, що вони припинили сімейні стосунки, не було;

- копіями паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , з яких вбачається, що останні з 2004 року постійно були зареєстровані за однією адресою (а.с. 6, 8-9);

- копією свідоцтва про повторне одруження ОСОБА_15 у 2022 році (а.с. 22);

- іншими доказами, з яких вбачається, що після смерті ОСОБА_5 малолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжують проживати разом з ОСОБА_1 , як батьком, який повністю взяв на себе обов`язок щодо опікування дітьми (а.с. 52, 53, 54, 55-56, 57).

За встановлених обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_1 дійсно є батьком ОСОБА_16 та ОСОБА_16 , а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Вознесенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Служба у справах дітей Вознесенської міської ради, про визнання батьківства задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України - батьком малолітньої ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженки м. Вознесенська Миколаївської області та малолітнього ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області.

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_16 за №05 від 19 квітня 2019 року, складеного Вознесенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, зазначивши в графі відомості про батька дитини « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженець с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянин України, місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 », запис «Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України» виключити.

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_16 за №179 від 21 травня 2021 року, складеного Вознесенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зазначивши в графі відомості про батька дитини « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженець с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянин України, місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 », запис «Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України» виключити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв