РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Гордійчук І.О.,

секретар судового засідання Баланович М.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Савчук О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради, про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення невиплаченої заробітної плати, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до Комунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення невиплаченої заробітної плати, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди. Просить визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради від 14 квітня 2022 №6-к про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_2 ; визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради від 21 липня 2022 №26-к про звільнення ОСОБА_2 ; стягнути з Комунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради на її користь невиплачену заробітну плату за період з 01 березня 2022 року по 21.07.2022 року; поновити ОСОБА_2 на посаді керуючої магазином №9 "Книги" Комунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради; стягнути з Комунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу до дня поновлення на посаді; стягнути з Комунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради на її користь завдану моральну шкоду у розмірі 10000 грн; стягнути з Комунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради на її користь понесені нею судові витрати та витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 8977 грн 20 коп.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 01.08.1979 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Однак, з лютого 2022 року КП «Рівнекнига» РОР без жодних правових підстав перестало виплачувати її заробітну плату. У серпні 2022 року вона випадково дізналася про те, що з нею з квітня 2022 року було безпідставно призупинено дію трудового договору, про що було видано наказ №6-к. Що важливо, 13 квітня 2022 року нею було електронною поштою направлено заяву до КП «Рівнекнига» РОР про надання її відпустки за власний рахунок і зі слів адміністрації вона зрозуміла, що отримала вказаний вид відпустки. Але її стало відомо, що 29.07.2022 року КП «Рівнекнига» РОР було звільнено її з посади керуючої магазином №9 "Книги" 21.07.2022 року через нібито відсутність інформації про неї (що не відповідає дійсності, оскільки вона постійно перебувала на зв"язку із своїми колегами та керівництвом), про що було видано наказ №26-к від 21.07.2022 року. Незважаючи на те, що КП «Рівнекнига» РОР за власною ініціативою призупинило з нею дію трудового договору на невизначений строк. При тому підставою звільнення є п.8-3 ст.41 КЗпП України, хоч такої норми немає. КП «Рівнекнига» РОР не було видано їй трудову книжку, не проведено розрахунку при звільненні. Вважає, що їй невиплачено заробітну плату за період з 01 березня 2022 року по 21.07.2022 року у розмірі 50521 грн. 95 коп. Порушення її трудових прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

04.10.2022 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, вважає вимоги позовної заяви ОСОБА_2 безпідставними. Зазначив, що з 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан у зв"язку зі збройною агресією російської федерації проти України. У зв"язку з даними обставинами КП «Рівнекнига» РОР було зупинено діяльність до 09.03.2022 року. Після відновлення діяльності КП «Рівнекнига» РОР Савчук Г.О. не з"явилася на роботу, не повідомила про своє місцезнаходження, можливість виконувати свої трудові обов"язки адміністрацією КП «Рівнекнига» РОР. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», передбачено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Оскільки Позивач на робоче місце не з"являлася, про своє місцеперебування не повідомляла, відтак своїми діями унеможливила надання роботодавцем та виконання нею роботи. В зв"язку з чим, відповідно до наказу №6-к від 14.04.2022 року призупинено дію трудового договору з ОСОБА_2 до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану. Директором КП «Рівнекнига» РОР повідомлено Позивача про призупинення дії трудового договору шляхом надсилання повідомлення у додатку-месенджері Viber. Не бажаючи виконувати роботу, Позивач і далі не з"являлася на робоче місце, не повідомляла про своє місцезнаходження та про можливість або неможливість виконувати свої трудові обов"язки. Позивач була відсутня на робочому місці понад чотири місяці, причини відсутності не повідомляла, відтак, на підставі п.8-3 ст.36 КЗпП України, згідно наказу №26-К від 21.07.2022 року звільнено керуючу магазином "Книги " ОСОБА_2 з роботи з 21.07.2022 року та проведено усі належні при звільненні розрахунки. Зазначив, що КП «Рівнекнига» РОР не отримувала жодної заяви про надання відпустки від Позивача, доказів протилежного ненадано, більше того не зрозумілим є з чиїх слів зрозуміла Позивач про отримання відпустки. Просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 08.09.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав та мотивів, які наведені у позовній заяві та письмових поясненнях у справі. Також представник позивача ОСОБА_3 зазначила, що відповідач безпідставно не виплачував заробітної плати ОСОБА_2 з лютого 2022 року, 13.04.2022 ОСОБА_2 направила на Viber ОСОБА_4 заяву про надання відпустки. Представник позивача ОСОБА_1 зазначив, що відповідач безпідставно не виплачував заробітної плати ОСОБА_2 , та що позивач перебувала на робочому місці з 22.02.2022 по 27.07.2022 року.

Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити з підстав наведених у відзиві. Крім того вказує, що з 24.02.2022 року КП «Рівнекнига» РОР було призупинено діяльність до 09.03.2022 року. 10.03.2022 року КП «Рівнекнига» РОР відновило роботу, однак ОСОБА_2 не з"явилася на роботу. Тому, КП «Рівнекнига» РОР було видано наказ №6-К від 14 квітня 2022 про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_2 , даний наказ не є покаранням. Оскільки Позивач була відсутня на робочому місці понад чотири місяці КП «Рівнекнига» РОР було видано наказ №26-К від 14 квітня 2022 про звільнення ОСОБА_2 . Вказує, що відсутні будь-які підстави щодо стягнення з КП «Рівнекнига» на користь позивача заробітну плату за період з 01 березня 2022 року по 21.07.2022 року, оскільки в зазначений період ОСОБА_2 не перебувала на робочому місці, не виконувала трудові обов"язки, рятуючись від військових дій виїхала на територію Литви.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснила, що працює продавцем у КП «Рівнекнига» РОР. Останній раз бачила ОСОБА_2 23.02.2022, в перші дні березня ОСОБА_2 дзвонила та повідомила, що перебуває в Литві, казала що вийде на роботу пізніше. З 10.03.2022 року вона працювала в книгарні одна.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснила, що працює у КП «Рівнекнига» РОР, виконує обов"язки кадровика. З 24.02.2022 по 09.03.2022 книгарні та адміністрація КП «Рівнекнига» РОР не працювали, від ОСОБА_2 заяв про надання їй відпустки з початку війни не надходило. Перед 09 березням 2022 року ОСОБА_2 подзвонила їй та повідомила, що не вийде на роботу, оскільки її немає в місті. З ОСОБА_2 був призупинений трудовий договір, в книгарні №9 працювала лише ОСОБА_5 .

Заслухавши представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень статями 55, 124 Конституції України, статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 01.08.1980 року (а.с.183 Т1).

НаказомКомунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради від 14 квітня 2022 року №6-к «Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_2 » призупинено дію трудового договору з ОСОБА_2 , керуючою магазином №9 "Книги" з 14 квітня 2022 року до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану, керуючись нормами Закону України від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Як стверджує відповідач, даний наказ був надійсланий позивачу директором КП «Рівнекнига» РОР шляхом надсилання повідомлення у додатку-месенджері Viber. (а.с. 66 Т.2) Позивач стверджує, що про НаказКомунального підприємства «Рівнекнига» РОР від 14 квітня 2022 року №6-к «Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_2 » вона випадково дізналася у серпні 2022 року.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі па життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Закон України від 15 березня 2022 року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» вступив в дію з 24.03.2022 року до закінчення воєнного стану.

Згідно ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, цей Закон визначає особливості трудових відносили працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також: осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 05.06.2023, наданої на Ухвалу суду від 18.05.2023 про витребування доказів, щодо перетину державного кордону ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 24.02.2022 по 22.02.2023, вбачається що ОСОБА_2 в"їхала на територію України 27.07.2022 (а.с.74 Т.2)

Відповідно до копії відповіді Департаменту міграції при Міністерстві внутрішніх справ Литовської Республіки №14-539/01 від 22.03.2023 року згідно з даними Департаменту міграції ОСОБА_2 проживає в Литовський Республіці з 29.04.2022р. ОСОБА_2 надано тимчасовий дозвіл на проживання в Литовській Республіці в рамках тимчасового захисту в Литовській Республіці. З 05.09.2022 р. ОСОБА_2 працює в компанії UAB "Eicore"(а.с.59-65 Т.2)

Посилання позивачки на те, що відсутні умови для призупинення дії трудового договору, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено, що у зв`язку з воєнними діями на території України позивач залишила територію України та в"їхала на територію України лише 27.07.2022, а тому ОСОБА_2 не могла виконувати свої посадові обов`язки та завдання у зв`язку фактичною відсутністю на робочому місці. Твердження представника позивача, про те, що позивач ОСОБА_2 перебувала на робочому місці з 22.02.2022 по 27.07.2022 року спростовується доказами наданими стороною відповідача та показами свідків.

Суд звертає увагу, що враховуючи обставини, які виключали можливість виконання позивачкою своїх посадових обов"язків, у зв`язку з воєнними діями на території України позивач залишила територію України через обставини, які можуть поставити під загрозу її життя та здоров`я, а також враховуючи тривалість трудових відносин із ОСОБА_2 , відповідачем було видано наказ від 14 квітня 2022 року №6-к «Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_2 ». Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Судом встановлено, що про призупинення дії трудового договору позивачка була повідомлена у спосіб передбачений ч.2 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Стосовно тверджень позивача ОСОБА_2 про те, що 13 квітня 2022 року нею було електронною поштою направлено заяву до КП «Рівнекнига» РОР про надання її відпустки за власний рахунок і зі слів адміністрації вона зрозуміла, що отримала вказаний вид відпустки.

Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин протягом періоду дії воєнного стану роботодавець на прохання працівника може надавати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про відпустки". Тобто надання такої відпустки є не обов"язком роботодавця, а його правом. Сторонами не було надано доказів про те, що відповідачем було видано наказ про надання відпустки позивачу.

Дослідивши в сукупності надані сторонами докази, оцінивши доводи сторін у справі, обставини справи, стан в якому сторони опинилися внаслідок збройної російської агресії, суд дійшов до висновку, що позивачкою не доведено обставини викладені у позові та відповідачем доведені законність та обґрунтованість оскаржуваного наказу від 14 квітня 2022 року №6-к «Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_2 », відтак в задоволенні позовних вимог в частинівизнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради від 14 квітня 2022 №6-к про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з довідкою про відсутність заборгованості з виплати заробітної плати №45 від 29 червня 2023, виданою КП «Рівнекнига» РОР, заборгованість з виплати заробітної плати, відпускних, компенсації за невикористану відпустку та інших виплат, які належать ОСОБА_2 станом на 21 липня 2022 року відсутні. (а.с.88 Т.2).

Отже, враховуючи надані сторонами докази, відсутність ОСОБА_2 на роботі у спірний період, в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату за період з 01 березня 2022 року по 21.07.2022 року слід відмовити.

Твердження сторони позивача про наявність заборгованості із заробітної плати, яка підлягає стягненню, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю ст. 5-1 КЗпП України визначено, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За правилами ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04 лютого 1994 року) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, повязаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Згідно ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з п.8-3 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль.

Для припинення дії трудового договору за відповідною підставою мають бути одночасно дотримані дві обов`язкові умови: 1) фактична відсутність працівника на робочому місці понад 4 місяці підряд; 2) відсутність інформації у роботодавця про причини такої відсутності понад 4 місяці підряд (при цьому не має значення поважність чи неповажність причин такої відсутності).

Наказом Комунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради від 21 липня 2022 №26-к "Про звільнення ОСОБА_2 " звільнено керуючу магазином №9 "Книги" ОСОБА_2 з 21 липня 2022 року, у зв`язку з відсутністю на роботі з 10 березня по 21 липня 2022 року та відсутність інформації про причини її відсутності у вказаний період (а.с.24 Т.1)

Разом з тим, наказомКомунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради від 14 квітня 2022 року №6-к «Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_2 » призупинено дію трудового договору з ОСОБА_2 , керуючою магазином №9 "Книги" з 14 квітня 2022 року.

Наявності такої обставини, як призупинення дії трудового договору саме у той період, що включений у чотиримісячний період, необхідний для застосування п. 8-3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, є неправомірним.

Крім того, слід зауважити, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ч. 1 ст. 58 Конституції України).

Конституційний Суд України вважає, що за змістом ч. 1 ст. 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набранням ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акту законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

Закон не має зворотної дії в часі, оскільки не поширюється на безстрокові трудові договори, укладені до його прийняття, а передбачає припинення цих договорів з моменту набрання ним чинності та можливість продовження трудових правовідносин на умовах контракту між професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) і державними та комунальними закладами культури. Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням (абз. 4, 5 п. 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 28.01.2016 №955-VIII зі змінами від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019).

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України). Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ч. 1 ст. 58 Конституції України) (абз. 1-4 п. 5 Рішення Конституційного Суду України про офіційне тлумачення ст. ст. 58, 78, 79, 81 Конституції України та статей 243-21, 243-22, 243-25 ЦПК України (у справі щодо несумісності депутатського мандата) від 13.05.1997 №1-зп/1997).

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-ІХ, яким внесено зміни, зокрема до КЗпП. Вказаним Законом ч. 1 ст. 36 КЗпП доповнено п. 8-3, відповідно до якого підставою припинення трудового договору є відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль, набрав чинності 19.07.2022 року.

Тобто, відповідач взагалі не мав правових підстав для застосування правил п. 8-3 ч. 1 ст. 36 КЗпП, як підстави для звільнення раніше 19.11.2022 року, адже визначений у вказаній нормі строк повинен відраховуватись з дати набрання ним чинності, що узгоджується із загально-правовими принципами закладеними нормою ч. 1 ст. 58 Конституції України і про що Конституційним Судом України були зроблені неодноразові роз`яснення.

З огляду на викладене, оскільки відповідач не довів законність своїх дій, звільнення ОСОБА_2 відбулося без законних підстав, а тому наказКомунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради від 21 липня 2022 №26-к про звільнення ОСОБА_2 є незаконним.

Відповідно до частини першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України, статті 240-1 КЗпП України та статті 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982» дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Саме такі правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року по справі № 6-33цс14.

Оскільки звільнення ОСОБА_2 було проведено всупереч вимогам чинного трудового законодавства та без законної на те підстави, вона має бути поновлена на роботі в Комунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради на посаді керуючої магазином №9 "Книги" Комунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради з 22 липня 2022 року.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку, суд роз`яснює сторонам наступне.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору, у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Таким чином, перекладання відповідальності за наслідки військової агресії проти України на підприємство є безпідставним.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В силу наведених норм трудового законодавства, підставою відшкодування моральної шкоди є порушення власником або уповноваженим ним органом законних прав працівника, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В обґрунтування заподіяної моральної шкоди, позивач посилається на те, що вона втратила авторитет серед колег, залишилася без єдиного джерела доходів, звичні соціальні зв"язки були втрачені, перебуває у постійному напруженні, почали виникати сімейні конфлікти в зв"язку із порушення її трудових прав.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи позовні вимоги в цій частині, суд враховує, що доказів на підтвердження розміру моральної шкоди позивачка суду не надала. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач ОСОБА_2 була звільнена з роботи 21 липня 2022 року, однак ОСОБА_2 з 24.02.2022 по 27.07.2022 року на території України не перебувала, натомість згідно з даними Департаменту міграції ОСОБА_2 проживає в Литовський Республіці з 29.04.2022р. ОСОБА_2 надано тимчасовий дозвіл на проживання в Литовській Республіці в рамках тимчасового захисту в Литовській Республіці. З 05.09.2022 р. ОСОБА_2 працює в компанії UAB "Eicore". Такі обставини не дають підстав вважати про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.19,89,141,263-265,280-281,288-289 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради, про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення невиплаченої заробітної плати, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради від 21 липня 2022 №26-к про звільнення ОСОБА_2 .

Поновити ОСОБА_2 на посаді керуючої магазином №9 "Книги" Комунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді керуючої магазином №9 "Книги" Комунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: Комунального підприємства «Рівнекнига» Рівненської обласної ради, адреса: 33000, вул.Островського,16 м.Рівне

Повний текст судового рішення складено 11.07.2023 року.

Суддя І.О.Гордійчук