Рішення

Іменем України

11 квітня 2023 року

смт Краснопілля

Справа № 578/63/23

провадження № 2/578/62/23

Краснопільський районний суду Сумської області у складі головуючого судді КОСАР А. І. з секретарем судового засідання ЛИТВИН А. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснопілля Сумської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката ДЕМ`ЯНЕНКО Наталії Петрівни

до ВЕРХНЬОСИРОВАТСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ Сумського району Сумської області

про тлумачення заповіту, встановлення юридичного факту, що має юридичне значення та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування

та установив:

У січні 2023 рокуОСОБА_2 через представника /далі також позивач/ звернувся з позовом до ВЕРХНЬОСИРОВАТСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ Сумського району Сумської області /далі також відповідач/ про тлумачення заповіту, встановлення юридичного факту, що має юридичне значення та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої залишилось спадкове майно, до складу якого входить домоволодіння за АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт, який посвідчено секретарем виконкому В. Бобрицької сільсьої ради ДЮКАРЕВОЮ Є. Є., 17.07.1998, зареєстровано в реєстрі за № 39. Відповідно до вказаного заповіту житловий будинок з надвірними будовами за адресою: АДРЕСА_1 спадкодавець заповідала ОСОБА_4 . ОСОБА_5 спадщину прийняв в установленому законом порядку згідно з частиною четвертою статі 1268 Цивільного кодексу України, оскільки на час відкриття спадщини мав малолітній вік. 04.03.2021 ОСОБА_5 звернувся до приватного нотаріуса ВАНГОРОДСЬКОГО Віталія Васильовича із ЗАЯВОЮ про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на підставі якої 04.03.2021 нотаріусом заведено спадкову справу номер у спадковому реєстрі 67296766, номер у нотаріуса 53/2021. Проте свідоцтво про право на спадщину він не отримав у зв`язку з тим, що у предоставлених заявником документах наявні розбіжності у прізвищах та нумерації будинку: « ОСОБА_6 » в свідоцтві про право власності та « ОСОБА_7 » в свідоцтві про смерть; будинок « АДРЕСА_2 » у заповіті та будинок «11» у свідоцтві про право власності.

Оскільки в позасудовому порядку оформити свої спадкові права на нерухомість ОСОБА_5 позбавлений можливості, то просив:

тлумачити зміст заповіту ОСОБА_8 від 17 липня 1998 року, посвідченого секретарем Великобобрицької сільської ради народних депутатів Краснопільського району Сумської області ДЮКАРЕВОЮ Є. Є. за реєстровим номером 39, як такий, що містить особисте розпорядження спадкодавця, згідно з яким ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будовами в АДРЕСА_1 ;

встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок видане 22.09.88 Краснопільським райвиконкомом на підставі рішення виконкому Краснопільської районної ради народних депутатів від 08.06.1988 за № 11 на ім`я ОСОБА_9 належить ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

визнати за ОСОБА_11 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на: житловий будинок (літера А-1 за планом), 1918 року побудови з верандою (літера а за планом), 1960 року побудови, загальною площею 44,5 кв. м., житловою площею 17,0 кв. м., кухню (літера Б за планом), 1973 року побудови, сарай (літера В за планом), 1973 року побудови, навіс (літера Д за планом), 1985 року побудови, погріб (літера п/г за планом), 1965 року побудови, вбиральню (літера Е за планом), 1985 року побудови, ворота з хвірткою (літера №1 за планом), огорожу (літера №2 за планом), огорожу (літера №3 за планом), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 16.01.2023 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, витребовано докази; відповідачу надано термін для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 13.02.2023 підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті, відповідачем відзив на позов не надано, надана заява про розгляд справи без її участі та визнання позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд встановив, що ОСОБА_10 на праві особистої власності належав житловий будинок з надвірними будовами за адресою: АДРЕСА_1 .

17 липня 1998 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження: житловий будинок з надвірними будовами в АДРЕСА_1 заповідає ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на зазначений житловий будинок з надвірними будовами.

Згідно з копією спадкової справи № 53/2021, номер у спадковому реєстрі 67296766, заведеної приватним нотаріусом Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області ВАНГОРОДСЬКИМ В. В. 04.03.2021, після смерті ОСОБА_8 із заявою про видачуСвідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в АДРЕСА_1 , звернувся ОСОБА_2 .

При зверненні за вчиненням нотаріальної дії ОСОБА_11 було надано наступні документи:

СВІДОЦТВО про право власності на житловий будинок, видане виконавчим комітетом Великобобрицької сільської ради Краснопільського району Сумської області 22.09.1988, зареєстроване в Сумському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 13.01.1989 за реєстровим № 454, записано в реєстрову книгу № 2, сторінка № 17, яке видано на ім`я ОСОБА_9 ;

ЗАПОВІТ, посвідчений від імені ОСОБА_8 17 липня 1998 року за р № 39 Великобобрицькою сільською радою Краснопільського району Сумської області, згідно якого ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будовами в АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8 у встановленому законом порядку за приписами частини четвертої статті 1268 Цивільногоь кодексу України /далі також ЦК/: малолітня особа на час відкриття спадщини.

Разом з цим, нотаріусом було встановлено, що у наданих заявником документах наявні розбіжності у прізвищах та нумерації будинку: " ОСОБА_6 " в Свідоцтві про право власності та « ОСОБА_7 » в свідоцтві про смерть; будинок « АДРЕСА_2 » у заповіті та будинок «11» у свідоцтві про право власності.

ПОСТАНОВОЮ про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 березня 2021 року приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області ВАНГОРОДСЬКИЙ В. В. відмовив громадянину ОСОБА_4 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будовами в АДРЕСА_2 .

Мотиви і доводи, з яких виходить Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 1296 Цивільного кодексу Україниспадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат», який узгоджується з положеннями пункту 1 глави 13 розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права власності на спадщину за заповітом, бо нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, з посиланням на те, що у наданих заявником документах наявні розбіжності у прізвищах та нумерації будинку:

У статті 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У частині першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України /далі також ЦПК/ передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

З матеріалів справи випливає що предметом спадкування повинен був бути житловий будинок «11», а не будинок «13», як зазначено в заповіті, у зв`язку з чим ОСОБА_5 звернувся до суду з приводу визнання певного факту, тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я , по - батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеними в свідоцтві про народження або в паспорті. Свідоцтво про смерть ОСОБА_8 було виписане на підставі паспорта громадянина України, який при реєстрації смерті був зданий до органу реєстрації смерті - виконкому Великобобрицької сільської ради Краснопільського району Сумської області.

Факт належності ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 22.09.88 Краснопільським райвиконкомом на підставі рішення виконкому Краснопільської районної ради народних депутатів від 08.06.1988 за № 11 на ім`я ОСОБА_9 , підтверджується, копіями погосподарських книг за 1996 2000, 2011-2015 роки, в яких прізвище власника домогосподарства « ОСОБА_7 » співпадає з прізвищем померлої особи ОСОБА_8 у Свідоцтві про смерть.

Аналіз перевірених і оцінених доказів переконує суд, що ОСОБА_5 на підтвердження заяви надані належні, достовірні, допустимі докази, які не викликають сумніву у суду і є достатніми для встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа, встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, від його встановлення залежить реалізація права спадкоємця на спадщину й іншого порядку його встановлення немає. Виправити помилку в написанні прізвища спадкодавця в правовстановлюючому документі на житловий будинок немає можливості, тому що внесення змін в документи стосовно померлих осіб діючим законодавством не передбачено.

Позивач по справі ОСОБА_5 прийняв спадщину належним чином.

Згідно пункту 2.1 Глави 3 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини.

Аналогічні за змістом вимоги до заповіту містяться в абзаці 2 пункту 1.6 Розділу ІП Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року №3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року 1298/20036.

Отже, об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений зі слів та словосполучень, що утворюють його текст.

Особливості тлумачення заповіту обумовлюється тим, що разом із загальними правилами тлумачення (воно здійснюється заповідачем), зміст заповіту може тлумачитися й іншими особами. Проте, тлумачення заповіту спадкоємцями може мати місце тоді, коли укладений заповіт не має суперечностей, позбавлений неточностей і не викликає жодних сумнівів щодо його змісту та волі спадкодавця.

Таким чином, тлумачення заповіту (яке необхідне за результатами дій нотаріуса у разі неможливості визначення волі заповідача) здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК- зміст правочину може бути юридично розтлумачений.

Аналіз зазначених вище обставин свідчить про те, що позивач ОСОБА_2 не може іншим шляхом підтвердити волю спадкодавця ОСОБА_8 про її спадщину, як спадкоємця за заповітом, як шляхом тлумачення заповіту судом.

Волею ОСОБА_12 було заповісти належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , який належав їй на праві приватної власності, оскільки житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 на праві власності їй не належав, а належав іншій особі. Згідно рішення Краснопільського райвиконкому №114 від 08.06.1988 «Про оформлення прав власності на жилі будинки» житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 належав ОСОБА_13 . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об,єктів нерухомого майна щодо об,єкта нерухомого майна № 319471038 наданий Краснопільською селищною Радою 03.01.2023 житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину від 24.05.2019 приватного нотаріуса ВАНГОРОДСЬКОГО В. В. за ОСОБА_14 .

Заповіт від 17 липня 1998 року, складений ОСОБА_15 та посвідчений секретарем виконкому В.Бобрикської сільської ради ДЮКАРЕВОЮ Є. Є. за реєстровим № 39, не змінений і не скасований, новий заповіт заповідачем не складено, тобто на момент смерті ОСОБА_12 заповіт від 17.07.1998 був чинним.

У складеному ОСОБА_12 заповіті, спадкодавець на випадок її смерті висловила свою волю про перехід права власності на належне їй майно, вказавши чітко, без помилок прізвище, ім`я, по батькові позивача ОСОБА_1 . З приводу зазначення у заповіті ОСОБА_12 адреси житлового будинку з надвірними будовами, то слід зазначити.

Згідно зі статтею 1256 ЦК тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями.

Відповідно до частини другої статті 1256 ЦК суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача. За відсутності спору тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями на підставі частини першої статті 1256 ЦК України.

Суд встановив, що зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача, то відповідно до частини другої статті 1256 ЦК тлумачення заповіту здійснює суд.

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з?ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов?язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини.

При цьому частина друга статті 213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту.

Згідно зі статтею 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Верховний Суд у складі Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає правочин або його частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Пріоритет надається тому, що написано в правочині, тобто буквальному тлумаченню слів та термінів. При тлумаченні правочину, у тому числі заповіту, спершу береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, тобто здійснюється буквальне тлумачення правочину. І лише коли буквальне тлумачення не дало змоги витлумачити зміст правочину, необхідно вдаватися до порівняння частини правочину, намірів тощо. Тобто правила тлумачення правочину визначені законом за принципом концентричних кіл: за неможливості витлумачити зміст правочину шляхом використання вузького кола засобів (буквальне тлумачення) залучаються інші засоби.

Відповідно до статей 1216, 1218, 1219 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих, котрі нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Відповідно до статей 177, 181, 182 ЦК до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать житлові будинки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах, що передбачено п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Тобто, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Тобто, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документа.

Судом встановлено, що у технічному паспорті від 04.01.1989 реєстровий номер 454 на ім`я ОСОБА_9 , зафіксовані технічні дані об`єкта житлового будинку АДРЕСА_3 .

Згідно довідки характеристики Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області від 10.02.2021 ОСОБА_16 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та фактично проживала в будинку АДРЕСА_1 .

Згідно архівного витягу з рішення 13 сесії шостого скликання Великобобрицької сільської ради від 24.01.2012 «Про присвоєння назв вулиць провулків та номерів житлових будинків по селу Великий Бобрик» присвоєно житловому будинку належного ОСОБА_17 (з позначкою «померла») в АДРЕСА_1 ».

Згідно облікової картки об`єкта погосподарського обліку за 2011 2015 роки Великобобрицької сільської ради номер обєкта погосподарського обліку 0178-2 домогосподарство за адресою АДРЕСА_4 ) належить ОСОБА_17 .

Згідно Виписки з погосподарської книги № 5 Великобобрицького старостинського округу Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області за 1996 2000 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_18 .

Аналіз матеріалів справи свідчить, що адреси: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 належить одному і тому об`єкту нерухомості, власником якого є спадкодавець ОСОБА_3 .

За своїм змістом намір (волевиявлення) спадкодавця був спрямований на те, щоб залишити позивачу у спадок належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будовами у АДРЕСА_1 .

За таких обставин суд вважає, що слід розтлумачити зміст заповіту, складеного заповідачем ОСОБА_15 17 липня 1998 року, на користь ОСОБА_19 .

Щодо визнання права власності на спадкове майно

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Як вбачається з матеріалів справи спадкодавцю належало нерухоме майно на праві приватної пласності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Позивач як спадкоємець, має право на вказане майно в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_20 .

Вартість спадкового майна згідно Звіту про оцінку майна Товариства з обмеженою відповідальністю « М-Консалт» станом на 23.02.2021 становить 31 150,00 грн.

Спадщина у вигляді домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 не перейшла до держави, не визнана відумерлою, право власності спадкодавця не припинено відповідно до статті 346 ЦК, а відповідно до статті 1296 ЦК відсутність свідоцтва на право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину, а згідно із статтею 16 ЦК способом захисту свого права є визнання права власності.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що спірний житловий будинок з надвірними добудовами входить до складу спадщини, а позивач єдиний спадкоємець, який прийняв спадщину, а відтак суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі та визнає за ОСОБА_11 право власності на житловий будинок з надвірними будовами в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Керуючись ст. 258, 263, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Ухвалив:

1. Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката ДЕМ`ЯНЕНКО Наталії Петрівни до ВЕРХНЬОСИРОВАТСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ Сумського району Сумської області про тлумачення заповіту, встановлення юридичного факту, що має юридичне значення та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування задовольнити.

2. Тлумачити зміст заповіту ОСОБА_8 від 17 липня 1998 року, посвідченого секретарем Великобобрицької сільської ради народних депутатів Краснопільського району Сумської області ДЮКАРЕВОЮ Є. Є. за реєстровим номером 39, як такий, що містить особисте розпорядження спадкодавця, згідно з яким ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будовами в АДРЕСА_1 .

3. Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок видане 22.09.88 Краснопільським райвиконкомом на підставі рішення виконкому Краснопільської районної ради народних депутатів від 08.06.1988 за № 11 на ім`я ОСОБА_9 належить ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

4. Визнати за ОСОБА_11 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на: житловий будинок (літера А-1 за планом), 1918 року побудови з верандою (літера а за планом), 1960 року побудови, загальною площею 44,5 кв. м., житловою площею 17,0 кв. м., кухню (літера Б за планом), 1973 року побудови, сарай (літера В за планом), 1973 року побудови, навіс (літера Д за планом), 1985 року побудови, погріб (літера п/г за планом), 1965 року побудови, вбиральню (літера Е за планом), 1985 року побудови, ворота з хвірткою (літера №1 за планом), огорожу (літера №2 за планом), огорожу (літера №3 за планом), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду або через Краснопільський районний суд Сумської області.

7. У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарженняна рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

9. Інформація про сторони та інших учасників справи:

9.1. Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , с. Великий Бобрик Краснопільського району Україна;РНОКПП: НОМЕР_1 ; ПАСПОРТ ГРОМАДЯНИНА УКРАЇНИ № НОМЕР_2 , орган, що видав:5930; місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_5 .

9.2. Представник позивача: адвокат ДЕМ`ЯНЕНКО Наталія Петрівна, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця роботи: АДРЕСА_6 ;Ордер Серії ВМ № 1034617 на підставі ДОГОВОРУ про надання правової допомоги №1 від 05.01.2023; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 57 від 03.12.2012.

9.3. Відповідач: ВЕРХНЬОСИРОВАТСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА Сумського району Сумської області, Код ; місцезнаходження юридичної особи: площа КОЗАЦЬКОЇ СЛАВИ, будинок 2, с. Верхна Сироватка Сумського району Сумської області, 42351.

10. Повне рішення суду складено 20.04.2023.

Суддя А. І . КОСАР