Ухвала

Іменем України

18 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 826/17159/18

провадження № 61-4864ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровінської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сороки Валерія Миколайовича, державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) м. Київ Кулик Наталії Михайлівни, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з указаним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати: рішення державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровінської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сороки В. М. про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 41728096 від 21 червня 2018 року; рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Кулик Н. М. про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 02 липня 2018 року № 41862713.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що 21 червня 2018 року державний реєстратор Сорока В. М. вчинив незаконну перереєстрацію належного йому майна, а саме - квартири АДРЕСА_1 . В провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 761/29113/14-ц за його позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до нього про визначення місця проживання дитини і поділ майна подружжя. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року йому виділено із спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року скасовано. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року скасовано, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року залишено в силі. Постановою Верховного Суду України від 12 липня 2017 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції. При цьому зі змісту цих рішень та копій ухвал Верховного Суду України від 16 травня 2017 року, від 23 травня 2017 року та окремої думки від 23 травня 2017 року вбачається, що перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року здійснювався в частині вимоги про визначення місця проживання дитини. Він звернувся до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) із заявою про реєстрацію права власності від 23 червня 2018 року № 28870095, в якій просив зареєструвати за ним право власності на спірну квартиру. Рішенням державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Кулик Н. М. № 41862713 від 02 липня 2018 року йому було відмовлено в державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою відмови зазначено статтю 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункти 18, 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), а також те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна реєстрація права власності на спірну квартиру за іншою особою, право власності якої не скасовано, та те, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 12 липня 2017 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано рішення державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коронівської сільської ради Недригайлівського району Сороки В. М. про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 41728096 від 21 червня 2018 року. Визнано протиправним і скасовано рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) м. Київ Кулик Н. М. про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 02 липня 2018 року № 41862713.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2019 року скасовано. Провадження у справі закрито. Роз`яснено позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено. Справу передано до Солом`янського районного суду міста Києва.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправним рішення державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровінської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сороки В. М. від 21 червня 2018 року, індексний номер: 41728096, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Скасовано рішення державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровінської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сороки В. М. від 21 червня 2018 року, індексний номер: 41728096, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Визнано протиправним рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) м. Київ Кулик Н. М. від 02 липня 2018 року, індексний номер: 41862713, про відмову у державній реєстрації права власності за ОСОБА_1 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Скасовано рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) м. Київ Кулик Н. М. від 02 липня 2018 року, індексний номер: 41862713, про відмову у державній реєстрації права власності за ОСОБА_1 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Припинено право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що в порушення пунктів 1, 2 частини третьої статті 10, пункту 4 частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 12 Порядку № 1127 державний реєстратор Сорока В. М. не перевірив належним чином подані позивачем документи і відповідність заявлених прав відомостям, що містяться в поданих документах, внаслідок чого прийняв рішення про реєстрацію права власності за відсутності законних для цього підстав та всупереч визначеним у пунктах 4, 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставам для відмови в державній реєстрації прав. Надані позивачем державному реєстратору Кулик Н.М. документи для державної реєстрації також підтверджували заявлене ОСОБА_1 речове право на квартиру АДРЕСА_1 . Відповідачами не надано доказів на спростування доводів позивача і зібраних у справі доказів, які свідчать про відсутність підстав для відмови в державній реєстрації прав.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 березня 2023 року (повний текст якої складено 09 березня 2023 року) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 вересня 2022 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що змістом і характером правовідносин, які виникли між учасниками справи цієї справі, а також встановленими обставинами справи підтверджується, що спір виник між позивачем і третьою особою ОСОБА_2 внаслідок подання нею заяви про реєстрацію права власності на спірну нерухомість за нею, а тому саме ОСОБА_2 , а не державні реєстратори, є належним відповідачем в цій справі. Оскільки ОСОБА_2 не залучена до участі у справі як відповідач, а позивач не заявляв клопотань про заміну неналежного відповідача, то в задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку з пред`явленням позову до неналежних відповідачів.

05 квітня 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 08 березня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2022 року.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Посилання заявника на те, що місцевий суд протиправно розглянув цю справу в порядку спрощеного позовного провадження, а також безпідставно відхилив його клопотання про розгляд справи за участю сторін, не свідчить про подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки заявник не оскаржив рішення суду першої інстанції, а навпаки, просить залишити його в силі, при цьому, оскарживши постанову апеляційного суду, заявник не вказав про допущення аналогічних порушень судом апеляційної інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що при пред`явленні позову він наголошував на тому, що він не просить захистити його речове право у зв`язку з невизначеністю права власності на спірну квартиру, так як право власності на це майно було визначене в межах справи № 761/29113/14-ц про поділ майна подружжя та визначення місця проживання дитини. Тобто в межах цієї справи дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії держаних реєстраторів, які оскаржені з мотивів недотримання ними Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому апеляційним суд в оскаржуваному судовому рішенні дійшов помилкового висновку, що змістом і характером спірних правовідносин підтверджується, що спір виник між ним і третьою особою ОСОБА_2 . При цьому судом апеляційної інстанції не враховано правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 619/2019/17, від 05 червня 2018 року у справі № 804/20728/14, від 13 червня 2018 року у справі № 820/2675/17.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Судами встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 761/29113/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини та поділ майна подружжя.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року ОСОБА_4 виділено із спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 та визначено місце проживання дитини з ОСОБА_4 .

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року скасовано, первісний та зустрічний позови задоволено частково. Виділено ОСОБА_2 із спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 та визначено місце проживання дитини з ОСОБА_2 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року скасовано, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року залишено в силі.

Постановою Верховного Суду України від 12 липня 2017 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного суду України від 06 вересня 2017 року виправлено описку в резолютивній частині постанови Верховного Суду України від 12 липня 2017 року та другий абзац резолютивної частини постанови викладено в такій редакції: «Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року скасувати в частині задоволених позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції».

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29 березня 2017 року рішенням державного реєстратора від 24 березня 2017 року № 34447555 за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2016 року у справі № 761/29113/14-ц та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04 липня 2018 року рішенням державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коронівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сороки В. М. про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 41728096 від 21 червня 2018 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Підставою для прийняття такого рішення державним реєстратором стало рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року у справі № 761/29113/14-ц, постанова Верховного Суду України від 12 липня 2017 року, постанова Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року, ухвала Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року.

Позивач звернувся до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) із заявою про реєстрацію права власності від 23 червня 2018 року № 28870095, в якій просив зареєструвати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Кулик Н. М. від 02 липня 2018 року № 41862713 відмовлено в державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Підставою відмови зазначено статтю 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункти 18, 23 Порядку № 1127, а також те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна реєстрація права власності на спірну квартиру за іншою особою, право власності якої не скасовано, та те, що згідно з постановою Верховного Суду України від 12 липня 2017 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що у випадку пред`явлення позову до неналежного відповідача суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача, у випадку його залучення.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року зазначено: належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи(див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц(пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

В постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 126/2200/20 зазначено, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі, він лише зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений (див. постанови Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 336/4662/19, від 15 лютого 2023 року у справі № 431/7386/19).

Встановивши, що спірні правовідносини виникли між позивачем і третьою особою ОСОБА_2 внаслідок подання нею заяви про реєстрацію права власності на спірну квартиру за нею, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме ОСОБА_2 є належним відповідачем в цій справі, в якій заявлені вимоги про визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів щодо здійснення державної реєстрації на спірну квартиру за ОСОБА_2 та щодо відмови в реєстрації права власності ОСОБА_1 на цю ж квартиру.

З огляду на зазначені обставини суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні позову у зв`язку з пред`явлення позову до неналежних відповідачів.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з вищенаведеними актуальними правовими висновками Верховного Суду.

Що стосується посилання в касаційній скарзі на неврахування в оскаржуваному судовому рішенні апеляційним судом правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 619/2019/17, від 05 червня 2018 року у справі № 804/20728/14, від 13 червня 2018 року у справі № 820/2675/17, то воно не заслуговує на увагу, оскільки з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 814/2030/17 відступила від висновків, викладених в постановах від 04 квітня 2018 року у справах № 817/567/16 та № 826/9928/15, від 10 квітня 2018 року у справі № 808/8972/15, від 16 та 23 травня 2018 року у справах № 826/4460/17 та № 815/4618/16, від 05, 12, 13 червня 2018 року у справах № 804/20728/14, № 823/378/16, № 820/2675/17 та № 803/1125/17 щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у відповідному державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Такий критерій визначення юрисдикції спору, як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на нерухоме майно, не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою. Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. В зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому такі спори мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровінської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сороки Валерія Миколайовича, державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) м. Київ Кулик Наталії Михайлівни, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішень.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко