Справа № 639/839/23
Провадження № 2/639/763/23
РІШЕННЯ

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Яременко В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу № 639/839/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2023 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 про зняття арешту з майна, в якій просила суд зняти зареєстроване у реєстрі 09 липня 2004 року за номером 59499 обтяження у виді арешту нерухомого майна (скасувати арешт майна), а саме з : квартири АДРЕСА_1 , накладене на підставі повідомлення № 1743 від 29 квітня 2004 року ВДВС Жовтневого району м. Харкова.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 30 вересня 1994 року, співвласником квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , є його дружиною та відповідно спадкоємцем першої черги після його смерті.

Інший співвласник квартири ОСОБА_3 також помер.

Спадкоємцем його частки є дочка позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як відомо позивачу, ніхто інший частку ОСОБА_3 у праві спільної власності на квартиру не успадкував, будь-яка інша інформація у неї відсутня.

Також, співвласницею квартири є ОСОБА_2 , на права та обов`язки якої впливає накладений на майно арешт та матиме юридичне значення факт його зняття в судовому порядку.

Позивач з метою оформлення своїх та своєї дочки прав на спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 (батька дитини), зокрема, на належну йому за життя частку в квартирі звернулася до нотаріуса, однак, нотаріусом було повідомлено мені про неможливість на даний момент оформити право на спадкове майно та отримати свідоцтва про право на спадщину, оскільки на останню на підставі повідомлення №1743 від 29 квітня 2004 року ВДВС Жовтневого району м. Харкова накладено обтяження у виді арешту нерухомого майна, яке зареєстровано у реєстрі 09 липня 2004 року за номером 59499.

Так, постановою нотаріуса від 14 лютого 2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що на частку у квартирі, яка належала померлому ОСОБА_4 , було накладено арешт.

Разом з тим, в постанові нотаріуса вказано, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є тільки позивач та її дочка.

Як вбачається з інформації з реєстрів боржником у виконавчому провадженні в межах якого було накладено арешт на квартиру виступав саме чоловік позивача ОСОБА_4 .

З наявного запису про обтяження не можливо встановити накладено арешт на всю квартиру чи тільки її частку, у зв`язку з чим доцільним та необхідним для захисту порушуваних прав позивача зняття арешту з усієї квартири.

Позивач, як спадкоємиця першої черги після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , яка позбавлена можливості оформити своє право на спадщину маю право на звернення до суду і даною позовною заявою.

Накладений арешт перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати свої права щодо оформлення спадкового майна.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 лютого 2023 року ОСОБА_1 до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 про зняття арешту з майна- залишено без руху.

Надано строк для усунення вказаних недоліків, протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

02 березня 2023 року позивач усунула зазначені в ухвалі недоліки.

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 03 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 про зняття арешту з майна. Призначено судове засідання.

Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено. Витребувано у Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції :

- відомості (інформацію) щодо виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі повідомлення №1743 від 29.04.2004 ВДВС Жовтневого району м. Харкова, яке зареєстровано в реєстрі за 09.07.2004 за номером 59499, а також відомості про особу, яка набула статусу та виступала стягувачем у вказаному виконавчому провадженні.

Витребувано у П`ятої Харківської державної нотаріальної контори :

- належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи за номером у Спадковому реєстрі 60595118, заведеної 03.05.2017 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідачі по справі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і позивач по справі.

Суд, дослідивши надані позивачем та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В судовому засіданні було встановлено, що 11 листопада 2016 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_6 » (а.с.62).

У даному шлюбі народилася ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої зазначені: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 (а.с. 61).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 (а.с.57). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 30 вересня 1994 року, співвласником квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 (а.с.18).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Як вбачається з Спадкової справи № 261/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , після смерті останнього на належне йому майно, спадкоємцями, які прийняли спадщину є: його дружина ОСОБА_1 та його неповнолітня дочка ОСОБА_5 .

Позивач з метою оформлення своїх та своєї дочки прав на спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 (батька дитини), зокрема, на належну йому за життя частку в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 звернулася до нотаріуса.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Одрінською О.В. від 14 лютого 2023 року № 162/02-31/П було відмовлено ОСОБА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , у зв?язку з тим, що на частку у квартирі АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_4 було накладено арешт (а.с.24).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 297157057 від 31 січня 2022 року на частку у квартирі АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_4 було накладено арешт на підставі повідомлення № 1743 від 29 квітня 2004 року ВДВС Жовтневого району м. Харкова (а.с.75).

За повідомленням відповідача Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається, що надати інформацію про виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно боржника за № 59499 від 09 липня 2004 року , не вбачається за можливе, у зв?язку із тим, що в автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутня жодна інформація про повідомлення № 1743 від 29 квітня 2004 року (а.с. 77).

Також повідомлено, що відділ не має можливості надати більш детальну інформацію щодо виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 на підставі повідомлення № 1743 від 29 квітня 2004 року ВДВС Жовтневого району м. Харкова, яке зареєстроване в реєстрі за 09 липня 2004 року за номером 59499, а також відомості про особу, яка виступала стягувачем у вказаному виконавчому провадженні, оскільки на даний час оригінали виконавчого провадження знищені та в архіві Відділу не зберігаються (а.с.77) Позивач зазначає, що позбавлена можливості оформити свої спадкові права за наявності накладеного на майно померлого арешту, внаслідок чого має місце порушення її спадкових прав, беручи до уваги те, що підстав для існування накладеного на майно арешту не встановлено та відповідно відсутні будь-які підстави для продовження обтяження, то її право підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

При цьому, позивач зазначила, що фактично прийняла спадщину, стала її власником, однак, позбавлена можливості оформити її у нотаріальному порядку з огляду на наявні перешкоди у виді накладеного арешту на майно, - у зв`язку з чим відсутні підстави для звернення до суду з вимогою про визнання права власності на майно, яке і так фактично прийнято нею у зв язку з прийняттям спадщини та може бути безперешкодно оформлене у нотаріальному порядку після усунення перешкоди у виді накладеного на нього обтяження.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

У справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес); нормативно-правовий акт № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України або у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ№ 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк або іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

В пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» вказано, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

В позовах про звільнення майна з-під арешту позивач має довести наявність юридичних фактів, з якими закон пов`язує право власності на арештоване майно чи право володіння ним на підставі закону чи договору з власником; факт порушення його права.

Позивач повідомила щодо належності майна їй, а не боржникові, права та обов`язки якого з моменту прийняття спадщини вона набула у порядку спадкування, є фактичним власником спадкового майна, який лише позбавлений можливості закінчити його оформлення у нотаріальному порядку без усунення наявної перешкоди, зняття арешту з майна.

Таким чином, накладений арешт на квартиру, порушує право позивачки на володіння майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч. ч . 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

При цьому суд враховує, що право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого остання позбавлена можливості здійснити оформлення права на спадщину шляхом отримання відповідного свідоцтва та в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись 2, 12, 13, 15, 76-82, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 328,1217,1261,1268,1296-1297 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 про зняття арешту з майна задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_3 , який було накладено ВДВС Жовтневого району м. Харкова №1743 від 29 квітня 2004 року, номер запису про обтяження 59499 від 09 липня 2004 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , паспорт НОМЕР_6 , виданий 1МВМ Жовтневого РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 15 грудня 1998 року, яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач Холодногірсько-Новобаварського відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), , місцезнаходження: м. Харків, вул. Москалівська, 58;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 24.04.2023

Суддя В. В. Труханович