Справа №760/3130/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Митрофанової А.О.,

при секретарі Костюк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зобов`язання вчинити дії, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із скаргою бездіяльність Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з майна в рамках виконавчого провадження, зобов`язання вчинити дії, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_2 .

Скаргу обґрунтовано тим, що на виконанні державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 від 2015 року, що було відкрито відносно ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1376/14 від 18.08.2014 року, виданого Солом`янським районним судом м. Києва.

В рамках даного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 27.01.2015 року було накладено арешт на нерухоме майно. Наразі виконавче провадження закінчено і повернуто виконавчий лист стягувачу, але арешт, накладений в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2, не знятий.

Щодо боржника відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження. На підставі викладеного скаржник звертається до суду і просить скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_1 згідно постанови від 27.01.2015 року в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №2-1376/14 від 18.08.2014 року.

Крім того, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.09.2022 року виконавчий лист №2-1376/14 від 18.08.2014 року визнано таким, що не підлягає виконанню. Однак, арешт, накладений на майно ОСОБА_1 , не скасовано.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 лютого 2023 року вказану справу передано на розгляд судді Митрофановій А.О. Фактично матеріали справи отримано суддею 15 лютого 2023 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року вказану скаргу прийнято до розгляду та відкрито провадження.

ОСОБА_1 та його представник у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїй заяві представник заявника просить проводити розгляд справи у їх відсутність.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність учасників.

Суд, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні у Солом`янському ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 від 2015 року, що було відкрито відносно ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1376/14 від 18.08.2014 року, виданого Солом`янським районним судом м. Києва.

Як вбачається з відповіді Солом`янського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 31.01.2022 року за № 15768, на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 від 2015 року, що було відкрито відносно ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1376/14 від 18.08.2014 року, виданого Солом`янським районним судом м. Києва.

27.01.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

27.01.2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

10.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження знищено за закінченням строків зберігання. Перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що станом на 31.01.2022 року вказаний виконавчий документ до Відділу повторно не надходив та на виконанні не перебуває.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.09.2022 року виконавчий лист № 2-1376/14 від 18.08.2014 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону, з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Частиною другою статті 50 Закону передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно пункту 10 частини першої статті 49 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.4 частини першої статті 47 Закону, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі №817/928/17, викладеного у постанові від 27.03.2020 року, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Суд зазначив, що статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з приписами статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт,накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Тобто, незняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна боржника.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Крім того, у відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу.

В матеріалах справи відсутні докази зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_2, що накладений постановою державного виконавця про арешт майна боржника ОСОБА_1 від 27.01.2015 року, хоча виконавчий лист повернутий стягувану, що є формою закінчення виконавчого провадження.

При цьому, зобов`язання за кредитним договором № від 27.06.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» (відступлено ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» 21.04.2016 року) виконані у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо способу поновлення прав боржника, суд вважає за необхідне зобов`язати державного виконавця Солом`янського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт майна ОСОБА_1 у виконавчому провадженні НОМЕР_2, що накладений постановою державного виконавця від 27.01.2015 року.

Керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зобов`язання вчинити дії, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_2 - задовольнити.

Зобов`язати Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 27.01.2015 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Митрофанова