Справа № 629/3127/23
Номер провадження 2/629/614/23
17.07.2023 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Цендри Н.В., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, суд -
Ухвалою судді від 27 червня 2023 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Пояснив, що працює на півставки, неповний робочий день, бо садочки не працюють і він сидить з дитиною. Дружина на даний час навчається на денній формі у Харківському національному університеті внутрішніх справ, а також працює неофіційно. Вказав, що при ухваленні рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 , у розмірі 1/4 частини його заробітку, суд не врахував та не взяв до уваги те, що він знаходився під домашнім арештом.
Відповідач у судове засідання не з`явилася надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, у задоволенні позовних вимог просила відмовити.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03.03.2020 року (а.с.39, 40).
Від даного шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.40).
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.01.2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 09.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.50).

Рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради про зміну прізвища малолітній дитини від 22 лютого 2022 року №166, надано дозвіл ОСОБА_11 на зміну прізвища малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 (а.с.44).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №0 від 10 березня 2023 року, до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внесено відомості про зміну прізвища дитині з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно до ст.148 Сімейного кодексу України (а.с. 41-43).

Згідно розрахунку заборгованості Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 01.03.2023 року ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 69743,59 грн. (а.с.55).

Як зазначає позивач, на даний час він перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_12 .

Від даного шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.45).

Згідно довідки фізичної особи-підприємець ОСОБА_7 від 11.06.2023 року №4, ОСОБА_1 працює в даної особи з 21.09.2022 року на посаді продавець непродовольчих товарів. Його дохід за період з 01.12.2022 року по 31.05.2023 року склав 24000,00 грн. (а.с.54).

07 травня 2021 року слідчим суддею Лозівського міськрайонного судуд Харківської області ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №02000259 від 03.03.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 190 КК України (а.с.51-52).

Згідно довідки про звільнення серії НОМЕР_3 від 27.06.2022 року, ОСОБА_1 звільнено з державної установи «Харківський слідчий ізолятор» по сплаті застови у сумі 99240,00 грн.(а.с.53).

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. ст. 48, 51, 52, 55 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї , що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права і свободи громадянина захищаються судом.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що він перебуває у цивільному шлюбі, у нього народилася дитина від цього шлюбу, розмір аліментів, які утримуються складає 2/3 частини його заробітку, тому залишок заробітку не дозволяє йому належним чином утримувати себе та свою другу дитину, і родину в цілому. Однак позивач в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан, з матеріалів справи не вбачається, що дохід позивача зменшився, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, позивач після ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 влаштувався на роботу та його дохід за місяць складає 4000,00 грн., тобто матеріальний стан позивача навпаки покращився.

Та, обставина, що у позивача народилась донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Посилання ОСОБА_1 на те, що розмір аліментів, який стягується з нього на утримання дитини, є таким, що ставить його у скрутне матеріальне становище, тому що складає 2/3 частини його заробітку, суд не бере до уваги, оскільки як зазначив позивач у судовому засіданні, він працює тільки півдня на півставки, у зв`язку з чим він отримує 4000 грн. на місяць.

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості починаючи з дня стягнення аліментів, тобто з 09.10.2020 року аліменти ним були сплачені лише один раз у розмірі 5348,16 грн. Натомість згідно довідки про звільнення серії ХАР № 04432, ОСОБА_1 було звільнено з державної установи «Харківський слідчий ізолятор» 27.06.2022 по сплаті застави у сумі 99240,00грн. Вказана застава була сплачена до того, як позивач офіційно влаштувався на роботу.

При цьому суд звертає увагу на те, що згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, розмір аліментів вираховувався із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, а не від доходу ОСОБА_1 згідно довідки з місця роботи у ФОП ОСОБА_7 .

Крім того, відповідно до ч.2,3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, - 50 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

З огляду на викладене, враховуючи, що діти позивача в рівних частинах потребують матеріальної допомоги для задоволення всіх необхідних потреб на харчування, одяг та інші речі для належного розвитку і існування, та неповнолітня донька позивача ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , потребує матеріального захисту для належного рівня розвитку і батько дитини повинен усвідомлювати даний факт і виконувати свої обов`язки, щодо забезпечення дитини належним рівнем існування та розвитку, суд приходить до висновку, що визначений рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам, тому суд не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів з 1/4 частини на 1/6, та вважає, що неможна надавати перевагу одній дитині, обмежуючи тим самим права іншої дитини, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позову. Ухвалюючи таке рішення, суд виходить із рівності всіх перед законом та судом, з вимог діючого законодавства, та з метою захисту інтересів дитини.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 89, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 18.07.2023.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_11 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Суддя Наталія ЦЕНДРА