Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2042/22
Номер провадження2/711/507/23
РІШЕННЯ
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого - судді Піковського В. Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні в залі суду в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 49 467 грн. 56 коп., вказуючи, що 29.01.2019 між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 27 855 грн. 00 коп., що є еквівалентним на день їх передачі 1000 доларам США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю суму позики, у відповідному їй еквіваленті 1000 доларам США, за встановленим курсом продажу долара США по відношенню до гривні касами Приватбанку на день повернення позики, на протязі чотирьох календарних місяців з моменту передання суми позики позичальнику до 30.05.2019.
Вказує, що факт отримання позичальником грошових коштів по договору підтверджується розпискою. Відповідно до п.3.2 договору позики позичальник зобов`язується повернути позику до 30 травня 2019 року, проте станом на сьогоднішній день позика по вищевказаному договору не повернута.
Таким чином, станом на 17.05.2022 враховуючи офіційний курс американського долара до гривні за касами КБ «Приватбанк», борг позичальника по договору позики становить 32 180 грн. 00 коп., що розраховується наступним чином: 1 000 доларів США (отримані позичальником грошові кошти) * 32,18 (курс продажу долара США до гривні станом на 17.05.2022) = 32 180 грн. 00 коп.
Три відсотки річних від простроченої позичальниками 1,2 суми по договору позики за період з 31.05.2019 по 17.05.2022 включно становлять 2 601 грн. 68 коп., сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції складає 8 249 грн. 88 коп. Відповідно до п.4.1 договору позики при порушенні позичальником термінів повернення позики, встановлених п.3.2 позикодавець має право стягнути з позичальника, а позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 20% від суми позики.
Позивач вказує, що позичальник свої зобов`язання по договору позики не виконав, таким чином, розмір штрафу становить 6 436 грн. 00 коп., що розраховується наступним чином: 1000 доларів США (заборгованість позичальника по договору позики) * 20% (розмір штрафної санкції)* 32 грн. 18 коп. (курс продажу долара США до гривні станом на 17.05.2022) = 6 436 грн. 00 коп.
Загальна сума боргу позичальника по договору позики становить 49 467 грн. 56 коп., з яких: 32 180 грн. 00 коп. сума боргу за договором позики; 2 601 грн. 69 коп. - №5 річних від простроченої суми; 8 249 грн. 88 коп. інфляційні нарахування на прострочену суму боргу; 6 436 грн. 00 коп. штраф за невиконання умов договору позики.
Таким чином, зважаючи на викладене вище, посилаючись на ст.ст.625, 1049,1050 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 49 467 грн. 56 коп., відшкодувати за рахунок відповідача сплачений судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.
Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2022, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Піковський В.Ю. визначений для розгляду судової справи №711/2042/22.
Ухвалою суду від 31 травня 2022 року по справі відкрито провадження та призначене судове засідання. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.
22 серпня 2022 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог, просить на пункт 2 прохальної частини позовної заяви змінити: Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 62 023 грн. 23 коп., відшкодувати за рахунок відповідача сплачений судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.
Позивач в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Прокопчук О.П., позовні вимоги підтримав повністю, просив стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 62 023 грн. 23 коп. та стягнути сплачений судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. В подальшому, в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив судове засідання проводити без участі представника позивача.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, додав, що гроші він не отримував але розписку писав, підпис на договорі, оглянувши наданий оригінал представником визнав. Повідомив, що свого часу він орендував у позивача приміщення, грошей за них розрахуватися не було, тому він погодився на підписання договору позики, однак самі кошти, наголосив, не отримував, в руки не брав. В подальшому подав клопотання в якому просив судове засідання проводити без його участі та прийняти рішення.
Судове засідання з розгляду справи було призначене на 05.04.2023, проте у зв`язку з неявкою всіх учасників справи судове засідання з розгляду справи не проводилось, а розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ч.13 ст.7, ч.9 ст.10, ст.11, ч.2 ст.247, ч.6 ст.259 ЦПК України, внаслідок чого, відповідно встановлених приписів ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення у його вступній частині зазначено не дату судового засідання, на яку було призначено судовий розгляд (05.04.2023), а дату складання повного тексту рішення 18.04.2023, що відповідає правовій позиції, сформованою Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Як визначено ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
За змістом ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
З огляду на ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
В ході розгляду справи судом встановлено, що 29 січня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого Позикодавець передав у власність Позичальникові грошові кошти в сумі 27 855 грн. 00 коп., що є еквівалентним на день їх передачі 1000,00 доларів США, відповідно до встановленого курсу продажу цієї валюти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму позики, у відповідному їй еквіваленті 1000,00 доларам США, за встановленим курсом продажу долара США по відношенню до гривні касами Приватбанку на день повернення позики, в розмірі, строки та на умовах, передбачених цим договором.
Розділом 3 Договору передбачено, що сторони домовилися, що Позичальник повертає Позикодавцеві суму позики на протязі чотирьох календарних місяців з моменту передання суми Позичальнику. Останній термін повернення суми позики 30 травня 2019 року. Позичальник має право дострокового погашення отриманої позики.
Відповідно до п.4.1 Договору, при порушенні Позичальником термінів, встановлених п.3.2 для повернення позики, Позикодавець має право стягнути з Позичальника, штраф у розмірі 20% від суми позики.
Позика вважається повернутою (повністю або частково) з моменту зарахування належної суми на користь Позикодавця, або безпосередньої передачі такої суми останньому, про що здійснюється відповідний запис Позикодавцем на звороті Договору і який підтверджує проведення розрахунку. При поверненні позики в повному обсязі Позикодавець зобов`язаний повернути розписку Позичальника, як підтвердження проведення повного розрахунку (п.5.1).
Пунктом 5.1 Договору передбачено, що кошти у сумі, визначеній п.1 цього Договору, передаються Позикодавцем Позичальнику у гривнях безпосередньо при підписанні Сторонами цього Договору про що Позичальник складає розписку. Підписання цього Договору Позичальником та складання відповідної розписки підтверджує факт одержання ним від Позикодавця грошових коштів в сумі, визначеній в п.1 цього Договору.
З розписки, яка додана до позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 29 січня 2019 року отримав від ОСОБА_1 належну йому суму позики в повному обсязі, що складає 27 855 грн. 00 коп., що еквівалентна 1000,00 доларів США. Ця розписка є додатком до договору позики.
Вищезазначена розписка складена від 29 січня 2019 року повністю підтверджує факт отримання ОСОБА_2 коштів за договором позики, яка є додатком до договору позики, який містить посилання на зобов`язання. Дана розписка визнається відповідачем, тому судом не ставиться під сумнів у судовому засіданні.
Однак, в установлені договором строки, на сьогоднішній день позичальник ОСОБА_2 кошти не повернув.
Згідно з частинами першою та третьою ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За правилами статей 525, 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Крім цього, боржник як зазначає ст.625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За договором позики від 29 січня 2019 року відповідач зобов`язався до 30 травня 2019 року повернути позивачу суму позики в розмірі 27 855 грн. 00 коп., що еквівалентна 1000,00 доларів США, за встановленим курсом продажу долара США по відношенню до гривні касами КБ «Приватбанк».
В заяві про збільшення позовних вимог, позивач долучив розрахунок суми боргу за договором позики від 29.01.2019, станом на 16.08.2022 враховуючи офіційний курс американського долара до гривні за касами КБ «Приватбанк», який становить 39 100 грн. 00 коп. та розраховується наступним чином: 1000 доларів США * 39,10 (курс продажу долара США до гривні станом на 16.08.2022) = 39 100 грн. 00 коп.
Відповідно до п.4.1 договору позики розмір штрафу становить 7 820 грн. 00 коп., що розраховується наступним чином: 1000 доларів США (заборгованість відповідача до договору позики) * 20% (розмір штрафної санкції) * 39,10 (курс долара США до гривні станом на 16.08.2022) = 7 820 грн. 00 коп.; 3% річних від суми заборгованості за період з 31.05.2019 по 16.08.2022 складає 3 525 грн. 61 коп.; інфляційні нарахування на прострочену суму боргу складає 11 577 грн. 62 коп.
З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики від 29 січня 2019 року.
У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти саме за цим договором позики. Отже, сума боргу за договором позики від 29 січня 2021 року становить 36 570 грн. 00 коп.
Крім того, слід зазначити, що враховуючи норми ст.ст.192, 524, 533, 1049 ЦК України, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.
В свою чергу, стягнення на підставі норм статті 625 ЦК України - 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання поширюються на всі види грошових зобов`язань, в готівковій чи без готівковій формі та є чітко визначеними нормами законодавства. Така відповідальність настає саме за умови існування двох підстав одночасно, а саме: прострочення виконання грошового зобов`язання боржником та пред`явлення кредитором такої вимоги.
Крім того, індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом і якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, то він має враховувати індекс інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці чи ні, якщо був то сума боргу в цей період зменшується. Можливість виключення індексу інфляції чи її зміна взагалі не передбачена.
Стосовно можливості стягнення трьох процентів річних за весь час прострочення виконання зобов`язання, то розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (з врахуванням змін), введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який на даний час продовжено.
Як вбачається із наданих позивачем розрахунків три проценти річних від простроченої суми за невиконання умов договору позики нараховані за період з 31.05.2019 по 16.08.2022 року та включають період з 24.02.2022 до 16.08.2022, тобто у період дії воєнного стану, встановленого Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (з врахуванням змін).
Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з урахуванням три проценти річних від простроченої суми , нарахованими на прострочений кредит, як зазначено, згідно із ст.625 ЦК України в сумі 3 525 грн. 61 коп. за період з 31.05.2019 по 16.08.2022 року підлягає до часткового задоволення, а саме в сумі 3 002,75 грн. за період з 31.05.2019 року по 23.02.2022 року.
В той же час, п.1.1. договору позики від 29.01.2019 була визначена відповідальність сторін, відповідно до якої: при порушенні Позичальником термінів, встановлених п.3.2 для повернення позики, Позикодавець має право стягнути з Позичальника, (а Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю) штраф у розмірі 20% від суми позики.
Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 20% від суми позики в сумі 7 820 грн., то дана вимога підлягає до часткового задоволення в сумі 7 314 грн. 00 коп. виходячи з наступного: 1000 доларів США (заборгованість Позичальника по договору позики) * 20% (розмір штрафної санкції) * 36,57 (курс продажу долара США до гривні станом на 22.08.2022, за обумовленим курсом «Приватбанку», зазначалося вище посилання на відповідну дату звірки курсу)
В той же час, статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".
Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення заявлених позовних вимог, а саме, - стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 29.01.2019 в розмірі 36 570 грн. 00 коп.; штраф у розмірі 20% від суми позики за невиконання умов договору позики в розмірі 7 314 грн. 00 коп. та 3% річних у сумі 3 002,75 грн. а всього 46 886 грн. 75 коп.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст.141 ЦПК України, згідно із якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково на суму 46 886 грн. 75 коп., що становить 76 % від заявлених вимог, то із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме у сумі 754 грн. 22 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.509, 525, 526, 527, 610, 625, ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (число, місяць, рік народження в матеріалах справи відсутні, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 ) заборгованість за договором позики від 29 січня 2019 року в розмірі 46 886 грн. 75 коп.
В іншій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (число, місяць, рік народження в матеріалах справи відсутні, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 754 грн. 22 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Головуючий: В. Ю. Піковський
Повний текст судового рішення складений 18.04.2023.