ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/345/23 Справа № 205/3871/21 Головуючий у першій інстанції: Терещенко Т. П. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та визнання правочину недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 24 липня 2007 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №DNG0G200002240, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 10000,00 доларів США. 24 липня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку передано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Внаслідок участі в іншому процесі з АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості з позивача, йому стало відомо, що 24 лютого 2016 року на підставі договору купівлі-продажу предмет іпотеки було реалізовано АТ КБ «ПриватБанк» від свого імені, як в подальшому з`ясувалося, на користь ОСОБА_3 . Правові наслідки укладення такого договору купівлі-продажу і, як наслідок, реєстрація за ОСОБА_3 права власності на спірне майно є протиправними та такими, що не відповідають вимогам ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Тому позивач просив скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесену 24 лютого 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М., на підставі договору купівлі-продажу №138 від 24 лютого 2016 року, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 та припинити речові права за ОСОБА_3 на вказане нерухоме майно з поновленням речового права (права власності) за ОСОБА_1 на цей житловий будинок; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24 лютого 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Повєткіною Н.М. зареєстрованим в реєстрі за №138, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , з моменту його укладення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині залишених без задоволення позовних вимог щодо скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та ухвалення у скасованій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки АТ КБ «ПриватБанк», а також письмовою розпискою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ; про наявність поважних причин неявки представників банку та апелянта суд не повідомлений. Від приватного нотаріуса Повєткіної Н.М. 17.04.2023 року надійшло клопотання про слухання справи без її участі.

Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 24 липня 2007 року між Закритим акціонерним банком комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNG0G200002240, за умовами якого АТ «КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 10000,00 доларів США на проплату авансу за домоволодіння, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , з щомісячним погашенням та кінцевим терміном повернення кредиту - до 24 липня 2037 року (а. с. 15-19).

Також встановлено, що 24 липня 2007 року між Закритим акціонерним банком комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,та ОСОБА_1 укладений ще один кредитний договір №DNG0G100002240, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 40000,00 дол. США на придбання нерухомості, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 24.07.2037 року.

У забезпечення виконання умов кредитного договору №DNG0G100002240, між Закритим акціонерним банком комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,та ОСОБА_1 24 липня 2007 року укладений договір іпотеки №DNG0G100002240, згідно умов якого позивач надав в іпотеку банку домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 66,20 кв.м.

За змістом пункту 5 договору іпотеки №DNG0G100002240 від 24.07.2007, за цим договором можливий випуск заставної.

Пунктом 27 іпотечного договору №DNG0G100002240 від 24.07.2007 погоджено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця; або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є., за реєстровим №1654.

24 липня 2007 року між Закритим акціонерним банком комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,та ОСОБА_1 укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є., зареєстрований у реєстрі за №1657, з метою визначення способів та порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором у випадках, встановлених п.п. 3.1-3.3 цього договору (п. 2 договору).

За змістом пункту 3.2 вказаного вище договору, з метою задоволення своїх потреб іпотекодержатель має право, зокрема, звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за кредитним договором у випадку порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору, у тому числі, при порушенні цільового використання коштів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року, у цивільній справі №422/11762/12 задоволено частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно виселення задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №DNG0G100002240 від 24 липня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 в розмірі 769607,59 грн., що за курсом НБУ станом на 19.10.2012 року складає 96321,35 дол. США, з яких: 41058,79 дол. США - заборгованість за кредитом, 20759,29 дол. США - заборгованість за процентами, 3840,00 дол. США - заборгованість по комісії, 26046,74 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, 31,29 дол.США та 4585,24 дол.США - штрафи, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №DNG0G100002240 від 24 липня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є. 24 липня 2007 р., реєстровий №1656, а саме, на домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 66,20 кв.м. Вирішено також реалізувати предмет іпотеки шляхом здійснення процедури продажу предмету іпотеки будь-яким способом будь-якій особі-покупцеві з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з дотриманням вимог ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Визначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" судові витрати у розмірі 3219,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Судом апеляційною інстанції оглянуто в судовому засіданні вказану вище цивільну справу №422/11762/12. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року набрало законної сили 22.10.2013.

Згідно змісту цього рішення, зокрема, встановлено, що банк свої зобов`язання по договору виконав належним чином, що підтверджується ордером розпорядження про надання кредиту від 24.07.2007 року. У свою чергу, позичальник порушив умови укладеного договору, в частині своєчасного погашення платежів передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 19.10.2012 за договором виникла заборгованість у розмірі 96321,35 дол.США, з яких: 41058,79 дол. США - заборгованість за кредитом, 20759,29 дол. США - заборгованість за процентами, 3840,00 дол. США - заборгованість по комісії, 26046,74 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, 31,29 дол. США та 4585,24 дол. США - штрафи.

24 лютого 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», який є продавцем на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року по справі №422/11762/12, яке набрало чинності 22 жовтня 2013 року, від імені ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_3 (покупець) з другої сторони, укладено догові купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Повєткіною Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №138 (а.с. 22-25).

У зазначеному вище договорі вказано, зокрема, сторони цей договір укладаються на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року по справі №422/11762/12, яке набрало чинності 22 жовтня 2013 року, відповідно до якого встановлено, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNG0G100002240 від 24 липня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки будь-яким способом будь-якій особі-покупцеві (а.с. 22).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №240295696 від 13 січня 2021 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. 29 лютого 2016 року було прийнято рішення №28512639 про проведення державної реєстрації права приватної власності на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 24 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Повєткіною Н.М. зареєстрованим в реєстрі за №138 (а.с. 20-21).

Місце проживання позивача зареєстроване за адресою по АДРЕСА_2 з 20.11.2008 року, що підтверджується копією його паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Ленінським РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 30.03.2015 року.

Згідно листа Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 06.04.2023 №6/5-2867, у будинку по АДРЕСА_1 з 19.12.2016 року зареєстрований ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по теперішній час.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на час укладання договору купівлі-продажу) у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на час укладання договору купівлі-продажу) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на час укладання договору купівлі-продажу) дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця (частина 5 статті).

Окрім того, статтею 129-1 Конституції України установлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

За положеннями частини першої статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Пунктом 27 іпотечного договору №DNG0G100002240 від 24.07.2007 погоджено, зокрема, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року у справі №422/11762/12 звернуто стягнення на предмет іпотеки із застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», будь-яким способом будь-якій особі-покупцеві з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з дотриманням вимог ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

24 лютого 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк», від імені ОСОБА_1 , продало ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили 22 жовтня 2013 року (а.с. 22-25).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Однією із підстав недійсності правочину позивач вважає невідповідність оспорюваного договору вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що суперечить положенням статті 203 ЦК України.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору купівлі-продажу та проведення державної реєстрації), згідно з пунктом 1 якого (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Аналіз зазначених норм Закону дає підстави для висновку, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовується при одночасній наявності всіх перерахованих умов.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до та після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», залишаються в силі, а їх виконання припиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Отже, вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Місце проживання позивача, який є позичальником за кредитним договором №DNG0G100002240 від 24.07.2007 та майновим поручителем за договором іпотеки №DNG0G100002240 від 24.07.2007 зареєстроване за іншою адресою по АДРЕСА_2 з 20.11.2008 року.

Належних та допустимих доказів того, що предмет іпотеки (будинок АДРЕСА_1 ) використовувався позивачем у спірний період як місце постійного проживання, позивачем не надано; клопотань про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи.

Відтак, підстав для застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» немає.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; договір купівлі-продажу від 24 лютого 2016 року №138 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 не підлягає визнанню недійсним з підстав укладання його під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки застосування до спірних правовідносин зазначеного Закону (у редакції, яка була чинною на час спірних правовідносин) можливо виключно у разі наявності усіх перерахованих у ньому умов.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 28 лютого 2018 року у справі №727/10081/15-ц та від 03 березня 2021 року у справі №645/1478/16-ц.

Також установлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання у зазначеній вище справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно. Однак, вказана вище ухвала не спростовує факту набрання законної сили рішенням суду у справі №422/11762/12 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а лише обмежує стягувача на можливість виконання цього рішення у примусовому порядку через органи виконавчої служби (приватних виконавців). Більше того, оспорюваний договір укладений значно раніше - 24 лютого 2016 року.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (статті 204 ЦК України).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №240295696 від 13 січня 2021 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. 29 лютого 2016 року було прийнято рішення №28512639 про проведення державної реєстрації права приватної власності на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 24 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Повєткіною Н.М. зареєстрованим в реєстрі за №138, про що внесено відповідний запис №13489633 від 24.02.2016 (а.с. 20-21).

Враховуючи, що державна реєстрація права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 від 24 лютого 2016 року проведена на підставі зазначеного вище договору купівлі-продажу від 24 лютого 2016 року, який є чинним, не визнаний судом недійсним, тощо, підстави для скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок по АДРЕСА_1 , припинення за ним речових прав на це нерухоме майно з поновленням речового права за ОСОБА_1 - відсутні.

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що кредитний договір №DNG0G200002240 від 24 липня 2007 року, на який посилається позивач, не пов`язаний зі спірними правовідносинами, однак, не установив у повному обсязі фактичні обставини у справі та дійшов неправильного висновку щодо неприйняття до уваги положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не навів належного обґрунтування в цій частині.

Зважаючи на незастосування судом першої інстанції положень матеріального закону, що підлягав застосуванню, який має істотне значення для правильного вирішення спору, колегія дійшла висновку про наявність підстав для виходу за межі апеляційної скарги, скасування рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2022 рокуй постановлення нового судового рішення у цій справі.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами частин четвертої, сьомої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та визнання правочину недійсним - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова