Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8229/21 Головуючий у 1-й інст. Рожкової О.С.
Категорія 36 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Шевчук А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №296/8229/21 за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С.

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» (далі АТ «Житомиргаз») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 16.11.2021 року, просило стягнути з відповідача на користь позивача вартість наданих послуг у розмірі 4044,23 грн. за період із січня 2020 року по вересень 2021 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що між позивачем та відповідачем укладено Типовий договір розподілу природного газу шляхом фактичного споживання природного газу за об`єктом споживача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який приєднаний до газорозподільної мережі.

У період із січня 2020 року по вересень 2021 року АТ «Житомиргаз» надавало послуги за Типовим договором розподілу природного газу, а саме підтримувало річну замовлену потужність на об`єкті боржника та забезпечувало цілодобовий доступ даного об`єкту до газорозподільної системи. У порядку, визначеному п.6.6 Типового договору розподілу природного газу, на адресу боржника направлялися рахунки на оплату за період січень 2020 - вересень 2021 року та вимогу №100-Сл-16326-0921 від 08.09.2021 року. Станом на дату подачі позову та заяви про збільшення позовних вимог послуги, що були надані позивачем за Типовим договором розподілу природного газу у період січень 2020 по вересень 2021 року на загальну суму 4044,23 грн. не були оплачені.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2022 року позов було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Житомиргаз» вартість наданих послуг у розмірі 4044,23 грн. за період з січня 2020 року по вересень 2021 року та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано жодного допустимого доказу на підтвердження права власності, господарського відання чи експлуатації газорозподільної системи та судом не встановлені правові підстави здійснення господарської діяльності позивача, його правосуб`єктність, відповідність його господарської діяльності чинному законодавству України. Позивач нараховує заборгованість за послуги з розподілу природного газу, посилаючись на постанови НКРЕКІІ №3020 від 24 грудня 2019 року, №1158 від 24 червня 2020 року, №2769 від 30 рудня 2020 року «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Житомиргаз». Але це він робить безпідставно, оскільки ці постанови не зареєстровані у Міністерстві юстиції України.

Вказує, що заяву-приєднання не підписувала, Типовий договір розподілу природного газу не укладала, жодних конклюдентних дій, які б виражали її волевиявлення, не вчиняла. Обораний позивачем спосіб судового захисту не відповідає заявленим вимогам, а заява про збільшення позовних вимог містить нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої згідно з Постановою НКРЕКП від 29.06.2017 року №847, з урахуванням змін та доповнень, які внесені постановами НКРЕКГ №1026 від 11.06.2019 року та №3 від 06.01.2021 року АТ «Житомиргаз» провадить господарську діяльність з розподілу природного газу в межах території у тому числі міста Житомира, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському користуванні чи експлуатації АТ «Житомиргаз». Вказана Постанова є підтвердженням видачі ліцензії АТ «Житомиргаз» на право провадження діяльності з розподілу природного газу, яка розміщена на сайті НКРЕКІ у вільному доступі, а тому посилання апелянта на відсутність копії ліцензії в матеріалах справи є безпідставними та необґрунтованими.

У даній справі споживання природного газу відповідачем є підтвердженням приєднання до Типового договору розподілу природного газу, що спростовує доводи апеляційної скарги.

Законом України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» віл 22.09.2016 року №1540-VІІ у статті 14 (ч.6) передбачено, що рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України.

Доводи апелянта про те, що клопотання про збільшення розміру позовних вимог насправді є заявою про зміну підстав та предмету спору не відповідає дійсності з огляду на те, що у даному випадку відбулося лише кількісне збільшення показників за тією самою вимогою, яка була пред`явлена у позовній заяві. Зокрема, у позовній заяві підставою позову визначено невиконання відповідачем обов`язків за договором розподілу природного газу. Підстави позову із поданням клопотання про збільшення розміру позовних вимог залишились незмінними. Водночас нарощення заборгованості за тим самим договором, за яким було пред`явлено позовні вимоги, призвело до необхідності кількісного збільшення показників за тією ж самою вимогою в межах однієї судової справи, з метою зменшення навантаження на судову систему та мінімізації судових витрат сторони відповідача, у випадку задоволення позовних вимог.

Відповідач подала до суду заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в якій вказала, що ліцензія, видана згідно з Постановою НКРЕКП від 29.06.2017 року №847 ПАТ «Житомиргаз», не може бути підставою для здійснення господарської діяльності АТ «Житомиргаз» навіть якщо до ліцензії внесені зміни. Наполягає, що у заяві про збільшення позовних вимог висунуто нові вимоги, які раніше не були зазначені.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що АТ «Житомиргаз» на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається із фінансового стану розрахунків за послуги з розподілу природного газу (а.с.28).

Відповідно до розрахунку та рахунків на оплату вбачається, що заборгованість за послуги, що були надані позивачем за Типовим договором розподілу природного газу у період січень 2020 по вересень 2021 року складає 4044,23 грн. (а.с.26, 34-41, 56-71).

07 квітня 2021 року на адресу відповідача була направлена вимога про сплату заборгованості та повторно направлено рахунки на оплату, що стверджується копією вимоги від 07.04.2021 та списком згуртованих відправлень №1 (а.с.30-32).

08 вересня 2021 року на адресу відповідача була направлена вимога про сплату заборгованості та повторно направлено рахунки на оплату, що стверджується копією вимоги від 08.09.2021 та списком згуртованих відправлень №2 (а.с.33-42).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач у період із січня 2020 року по вересень 2021 року надавав послуги за Типовим договором розподілу природного газу, а саме підтримувало річну замовлену потужність на об`єкті відповідача та забезпечувало цілодобовий доступ даного об`єкту до газорозподільної системи, тому відповідач має сплатити заборонність, яка виникла.

Такий висновок суду є вірним, виходячи із наступного.

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494(далі - Кодексом ГРМ), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

У відповідності до ст.12 цього Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку, за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Доступ до газорозподільної системи - це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.

Оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа -підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Відповідно до пункту 2 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, від 29 червня 2017 року №847 (зі змінами, внесеними Постановою НКРЕКП №1026 від 02 липня 2019 року та №3 06 січня 2021 року) АТ «Житомиргаз» надано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Бердичівського, Коростенського, Новоград-Волинського районів, міст Житомир, Радомишль та Чуднів, селищ міського типу Брусилів, Городок, Корнин, Любар, Миропіль, Новоборова, Новогуйвинськ, Попільня, Пулини, Романів, Хорошів, Черняхів та сіл Андрушки, Березівка, Високе, Вишевичі, Вільшанка, Волиця, Глибочиця, Курне, Оліївка, Потіївка, Станишівка, Тетерівка Житомирського району Житомирської області, а також території сіл Бухни та Морозівка Вінницького району та села Махаринці Хмільницького району Вінницької області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Житомиргаз».

Згідно з пунктом 5 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3розділу VІ цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.

Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498(далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633,634,641,642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності).

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 591/4825/20 (провадження № 61-11470св21).

Таким чином, встановивши, що оператором газорозподільної системи на території м. Житомира на підставі відповідної ліцензії є АТ «Житомиргаз», а ОСОБА_1 є споживачем послуг природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , якому присвоєно номер особового рахунку № НОМЕР_1 , фактично споживає природний газ, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що вона не приєднувалась як побутовий споживач до виконання умов Типового договору розподілу природного газу є необґрунтованими, оскільки приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 отримувала послуги з постачання природного газу, тому відповідно отримувала і послуги з розподілу природного газу до об`єкта газопостачання, однак систематично не сплачувала вартість отриманих нею послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість перед АТ «Житомиргаз» у період із січня 2020 року по вересень 2021 року та становить 4044,23 грн.

Доводи апеляційної скарги про не набрання законної сили постановами НКРЕКП, за якими встановлюються тарифи на послуги із розподілу природного газу, у зв`язку із відсутністю реєстрації у Міністерстві юстиції України, є необґрунтованими.

Законом України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» віл 22.09.2016 року №1540-VІІ у статті 14 (ч.6) передбачено, що рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України.

Таким чином, оскільки Законом встановлено, що рішення Регулятора не підлягають реєстрації Міністерством юстиції України, а Конституцією України визначено, що порядок реєстрації нормативно-правових актів має визначатися саме законом, у даному випадку Постанови НКРЕКІ про встановлення тарифів для надання послуг з розподілу природного газу набрали законної сили у порядку, визначеному ст.14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 №l540-VIII не підлягають реєстрації у Міністерстві юстиції України та набирають законної сили у порядку, визначеному у даному Законі.

Відповідно п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду (ч.5 ст. 49 ЦПК України).

Із заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що вимога про стягнення заборгованості за послуги із розподілу природного газу не змінилась, збільшився лише період та сума заборгованості, яка утворилася через несплату за надані послуги. До даної заяви надані докази направлення її копії на адресу відповідача, що підтверджується матеріалами справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність обґрунтованих підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги розподілу природного газу за період із січня 2020 по вересень 2021 року у сумі 4044,23 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 липня 2023 року.

Головуючий Судді