печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7583/23-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Музика В.П.

справа №757/7583/23-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну умов договору, -

представник позивача - адвокат Ільїна Д. В.

представник відповідача - адвокат Кочмарук М. В.

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить змінити умови шлюбного договору від 16 березня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виключивши пункт 14 вказаного договору (щодо сплати аліментів на утримання ОСОБА_2 ), інші умови шлюбного договору залишити без змін, стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та ОСОБА_2 був укладений шлюбний договір від 16 березня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Решетніковою С. І. та зареєстрований за №194, яким позивач із відповідачем врегулювали режим своїх майнових прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до умов п. 14 Шлюбного договору, позивач щомісячно до 31 числа поточного місяця, починаючи з 01 червня 2020 року по 31 травня 2022 року, має сплачувати аліменти на утримання відповідача в розмірі суми в гривнях, що на день сплати складає еквівалент 3 400 євро. Сторони домовились, що позивач щомісячно до 31 числа поточного місяця, починаючи з 01 червня 2022 року по 01 червня 2025 року, буде сплачувати аліменти на утримання відповідача в розмірі суми в гривнях, що на день сплати складає еквівалент 8 600 євро.

Вказує, що у нього змінився фінансовий стан, він втратив джерела доходу, а також оплачує лікування батька та навчання доньки, у зв`язку з чим умова шлюбного договору про сплату аліментів на утримання відповідача у розмірі 8 600 євро на місяць ставить позивача в надзвичайно невигідне матеріальне становище, тому позивач просить суд змінити шлюбний договір, виключивши з нього вищезазначені умови, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.02.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву.

Копію ухвали від 24.02.2023 року було направлено на адреси сторін. Крім того, відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками. Також копію ухвали було направлено на зазначені адреси електронної пошти сторін.

До суду повернувся лист з копією ухвали та копією позовної заяви з додатками, направлений на адресу відповідача, із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

За ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи.

16.03.2023 року від представника відповідача - адвоката Кочмарука М. В. надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

20.03.2023 року від представника відповідача - адвоката Кочмарука М. В. надійшла заява про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

21.03.2023 року від представника відповідача - адвоката Кочмарука М. В. надійшло клопотання про витребування доказів, а саме оригіналу шлюбного договору від 16.03.2020 року.

28.03.2023 року від представника відповідача - адвоката Кочмарука М. В. надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що позивач володіє активами, вартість яких перевищує загальну суму грошових коштів, які мають бути сплачені у якості аліментів відповідачу, а поділ майна за вказаним шлюбним договором ставитиме саме відповідача у невигідне матеріальне становище. Також вказує, що вказані аліментні виплати відповідачу є компенсацією дисбалансу вартості нерухомого майна, яке перейшло у приватну власність позивача, відповідно до умов шлюбного договору. Таким чином, вважає, що виконання п. 14 шлюбного договору не порушить співвідношення майнових інтересів сторін, і не позбавить позивача того, на що він розраховував при укладенні шлюбного договору.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.04.2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Кочмарука М. В. про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.04.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Кочмарука М. В. про витребування доказів.

11.04.2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вказано, що зазначені у позові обставини впливають на можливість позивача виконувати зобов?язання за шлюбним договором, оскільки у позивача виникли істотні витрати, які він не міг передбачити станом на момент укладення шлюбного договору, крім того, позивач не розразраховував, що між ним та відповідачем припиниться подружнє життя.

12.04.2023 року від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.04.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

14.04.2023 року від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат.

17.04.2023 року від представника позивача надійшло клопотання про залучення доказів у справі, а саме рецензії на оцінку майна та витягів з реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 16 березня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Решетніковою С. І. та зареєстрований за №194 (далі - Шлюбний договір).

Згідно із п. 1 Шлюбного договору нерухоме та рухоме майно, яке підлягає реєстрації, особисті немайнові права, що набуті в період зареєстрованого шлюбу до моменту укладення цього шлюбного договору та будуть набуті після його укладення, вважаються та вважатимуться особистою приватною власністю тієї Сторони, на чиє ім?я вони набуті та/або зареєстровані. Розпорядження таким майном та/або особистими майновими правами його власником на власний розсуд, без необхідності отримання будь-якої згоди іншої Сторони.

Відповідно до п. 3 Шлюбного договору земельні ділянки, що набуті в період зареєстрованого шлюбу до моменту укладення цього шлюбного договору та будуть набуті після його укладення, вважаються та вважатимуться особистою приватною власністю тієї Сторони, на чиє ім?я вони набуті та/або зареєстровані. Розпорядження таким майном та/або особистими майновими правами його власником на власний розсуд, без необхідності отримання будь-якої згоди іншої Сторони.

Пунктом 6 Шлюбного договору визначено, що сторони домовились, що майнові (корпоративні) права у будь-яких підприємствах, установах чи організаціях будь-якої форми власності та організаційно-правової форми, в тому числі кооперативах, які були засновані до моменту підписання цього шлюбного договору, вважаються та вважатимуться особистою приватною власністю тієї Сторони, на чиє ім?я вони набуті та/або зареєстровані і розпорядження такими майновими (корпоративними) правами здійснюється їх власником на власний розсуд, без необхідності отримання будь-якої згоди іншої Сторони.

Відповідно до п. 12 Шлюбного договору у випадку розірвання шлюбу майно (рухоме та нерухоме), земельні ділянки, особисті немайнові права (в тому числі, але не виключно корпоративні права тощо), набуті Сторонами за час шлюбу залишаються за тією Стороною, на чиє ім?я вони були набуті та/або зареєстровані та є його особистою приватною власністю. При цьому, Сторона, яка зареєстрована в цьому житловому приміщенні і не є його власником, протягом місяця із дня пред?явлення вимоги іншої Сторони, зобов?язана знятись з реєстрації. Вимога направляється рекомендованим листом із описом вкладення на адресу Сторони, яка зазначена у цьому Договорі. Датою початку строку для зняття з реєстрації є дата відправлення вимоги.

Пунктом 13 Шлюбного договору визначено, що Сторони домовились, що набуте ними в період зареєстрованого шлюбу до підписання Шлюбного договору нерухоме та рухоме майно, яке знаходиться та/або зареєстровано на території Іспанії, є власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зобов?язується на вимогу ОСОБА_2 підписати всі необхідні документи для належного оформлення такого права.

Відповідно до умов п. 14 Шлюбного договору Сторони домовились, що ОСОБА_1 щомісячно до 31 числа поточного місяця, починаючи з 01 червня 2020 року по 31 травня 2022 року, має сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі суми в гривнях, що на день сплати складає еквівалент 3 400 євро. Сторони домовились, що ОСОБА_1 щомісячно до 31 числа поточного місяця, починаючи з 01 червня 2022 року по 01 червня 2025 року, буде сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі суми в гривнях, що на день сплати складає еквівалент 8 600 євро.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов?язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків то інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайновоі) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влоди, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, іхніх посодових і службових осіб.

Частинами 1, 9 ст. 7 СК України встановлено, що сімейні відносини регулюються цим кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.

Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у ч. 2 ст. 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам СК України, іншим законам та моральним засадам суспільства. Під вимогами законів у цьому випадку слід розуміти імперативні норми, що встановлюють заборону для договірного регулювання відносин подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 СК України шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки.

Оскільки шлюбний договір передусім є категорією цивільного права, то відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частина третя ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Таким чином, сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках, якщо існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; заборона випливає із змісту акта законодавства; така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.

У частинах четвертій, п`ятій статті 93 СК України є обмеження щодо змісту шлюбного договору: по-перше, договір не повинен ставити одного із подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище порівняно із законодавством; по-друге, за шлюбним договором не може передаватись у власність одному із подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

Категорія «надзвичайно невигідне матеріальне становище», вжита у частині четвертій статті 93 СК України, має оціночний характер і підлягає доведенню стороною відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 100 СК України на вимогу одного з подружжя шлюбний договір за рішенням суду може бути змінений, якщо цього вимагають його інтереси, інтереси дітей, а також непрацездатних повнолітніх дочки, сина, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

За правилом частини 4 вказаний статті, один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною п`ятою вказаної статті передбачено, що права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного кримінального правопорушення, якщо це встановлено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 СК України, подружжя має право укласти договір про надання утримання одному з них, у якому визначити умови, розмір та строки виплати аліментів. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Статтею 82 СК України передбачено, що право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин. Якщо після припинення права на утримання виконання рішення суду про стягнення аліментів буде продовжуватися, всі суми, одержані як аліменти, вважаються такими, що одержані без достатньої правової підстави, і підлягають поверненню у повному обсязі, але не більш як за три роки. Право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 83 СК України, рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо: 1) подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час; 2) непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного кримінального правопорушення; 3) непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу; 4) одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги. Положення цієї статті поширюються і на осіб, у яких право на аліменти виникло після розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Верховний Суд в постанові від 19 листопада 2020 року, справа №910/10074/19 сформував правову позицію, відповідно до якої: «для прийняття судом рішення про зміну договору відповідно до частини другої статті 652 ЦК України у справі має бути встановлена наявність одночасно наступних умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона».

Аналогічна правова позиція викладена також в постановах Верховного Суду від 27.02.2012 у справі №3-9гс12 та від 19.02.2014 у справі №6-167цс13.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17.

Так, судом встановлено, що шлюбний договір укладався 16 березня 2020 року, умовами якого позивач вирішив передбачити право відповідача на її утримання.

При цьому, відбулась істотна зміна обставин, на яку позивач аж ніяк не міг розраховувати під час укладання шлюбного договору. А саме, 24 лютого 2022 року був оголошений воєнний стан по всій території України.

28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України видала документ №2024/02.0-7.1, яким засвідчила як форс-мажорну обставину військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 24.02.2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу № 64/22.

Цим документом Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного завершення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізосіб за договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких (якого) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і, відповідно, виконання яких (якого) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Вказані обставнини вплинули на матеріальний стан позивача, а саме позивач працював на посаді директора ТОВ «ТЕЛЕКАРТ», однак, з 04 травня 2022 року позивач був звільнений з посади директора, що підтверджується копією Рішення єдиного учасника товариства №2/2022 від 04 травня 2022 року.

Також судом встановлено, що позивач втратив джерело доходу від оренди приміщення. Так, 01.03.2020 року між позивачем та дипломатичною установою - Посольством Республіки Казахстан в Україні був укладений Меморандум про оренду резиденції Посла, в якому сторони погодили істотні умови оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення у ньому резиденції посла Республіки Казахстан в Україні з розміром орендної плати 10 000 доларів США на місяць, який був укладений 01.04.2020 року. Однак, у зв`язку з війною, Посольство Республіки Казахстан в Україні було вимушене виїхати з міста Київ. Так, з березня по липень 2022 року Посольство Республіки Казахстан було переміщене до міста Львів та у цей період не сплачувало позивачу орендну плату за користування приміщенням. А з серпня 2022 року після повернення Посольства Республіки Казахстан до Києва між позивачем та Посольством Республіки Казахстан в Україні був укладений Договір від 25 липня 2022 року про внесення змін до Договору оренди резиденції Посла від 01 квітня 2020 року, відповідно до якої розмір орендної плати був з 01 серпня 2022 року зменшений до 4000 доларів США на місяць.

Зазначене свідчить про погіршення матеріального становища позивача, на яке він не міг розраховувати при укладенні даного договору, а в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, при уьому зміна обставин зумовлена причинами, які не залежали від волі позивача, на час укладення договору позивач мав певний рівень доходу та розраховував на те, що цей рівень не знизиться.

Також суд бере до уваги, що відповідач не є особою, яка перебуває у скрутному матеріальному становищі та потребує утримання, що підтверджується копією податкової декларації, відповідно до якої доходи відповідача від підприємницької діяльності за 2021 рік склали 1 613 400, 00 грн, а із копії виписки з банківського рахунку відповідача, наданої позивачем, вбачається, що відповідач займається підприємницькою діяльністю та отримує доходи. Вказане не спростовується відповідачем.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання відповідача на те, що аліментні виплати відповідачу є компенсацією дисбалансу вартості нерухомого майна, яке перейшло у приватну власність позивача, відповідно до умов шлюбного договору, не узгоджується із нормами законодавства, оскільки право на утримання (аліменти) відповідно ст. 75 СК України має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу, а отже вони не можуть бути компенсацією вартості майна при поділі майна подружжя, як зазначає відповідач. Також відповідач не спростовує свої матеріальне становище та доходи, будь-яких доказів, що відповідач потребує матеріальної допомоги та те, що позивач перебуває у кращому матеріальному становищі суду не надано.

При цьому, із аналізу змісту шлюбного договору від 16.03.2020 року вбачається, що умови договору є справедливими, посилання відповідача на те, що поділ майна за вказаним шлюбним договором ставитиме саме відповідача у невигідне матеріальне становище не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, спростовується матеріалами справи та доказами, долученими сторонами. Так, із долучених представником позивача до матеріалів справи витягів із реєстрів речових прав на нерухоме майно вбачається, що у власності відповідача перебуває, окрім зазначених нею у відзиві, ще інші об?єкти нерухомого майна, в тому числі 19 земельних ділянок, домоволодіння та квартира в Іспанії, що спростовує твердження відповідача про те, що шлюбний договір ставить її в невигідне матеріальне становище.

Також, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, оскільки зазначені обставини, на які посилається представник відповідача, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв?язку із задоволенням позову судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 15, 16, 207, 626, 627, 628 ,638, 651, 652 ЦК України, ст. ст. 7, 8, 9, 75, 78, 82, 83, 93, 100 СК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну умов договору - задовольнити.

Змінити умови шлюбного договору від 16 березня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виключивши пункт 14 вказаного договору.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Г.О.Матійчук