справа № 363/2910/21 головуючий у суді І інстанції Чірков Г.В.
провадження № 22-ц/824/7618/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 лютого 2023 року у справі за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року керівник Вишгородської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Димерської селищної ради та просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 56233453 від 20 січня 2021 року з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером :21:087:6026; витребувати на користь держави в особі Димерської селищної ради з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :21:087:6026 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення державного реєстратора Пірнівської сільської ради Одрихівського О.Т. № 50822254 від 27 січня 2020 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :21:087:6026 площею 0,2 га. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для державної реєстрації права власності є рішення Ясногородської сільської ради від 16 серпня 2019 року № 304-28-VІІ. В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 20 січня 2021 року вказану земельну ділянку ОСОБА_2 відчужив на користь ОСОБА_3 . В електронній реєстраційній справі об`єкта нерухомого майна № 218 наявна сканована копія рішення Ясногородської сільської ради від 16 серпня 2019 року №304-28-VІІ з додатком відповідно до якого ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :21:087:6026. При цьому, земельна ділянка з кадастровим номером :21:087:6026 вибула з комунальної власності Ясногородської сільської ради незаконно за відсутності на те законних підстав, коли заява щодо затвердження проекту із землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та безпосередньо проект до Ясногородської сільської ради від ОСОБА_2 не надходили, питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 не розглядалось та не виносилось на голосування, а рішення сесії Ясногородської сільської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 не приймалось. На даний час спірна земельна ділянка у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована за ОСОБА_1 , у зв`язку з чим Димерська селищна рада позбавлена можливості користуватись і розпоряджатись спірною земельною ділянкою комунальної власності. Проте, вимоги ч. 3 ст. 388 ЦК України свідчать про можливість застосування віндикації для захисту порушених інтересів Димерської селищної ради, яка є правонаступником Ясногородської сільської ради, посилаючись на встановлення обставин викладених у позові в ході досудового розслідування кримінального провадження № 00000230 за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364 КК України.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06 лютого 2023 року у задоволенні позову першого заступника керівника Вишгородської окружної прокуратури відмовлено.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської обласної прокуратури просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що рішення сесії Ясногородської сільської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 не приймалось. При цьому, рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування щодо розпорядження землями комунальної власності є зовнішнім вираженням законодавчо обумовленої управлінської діяльності та владної волі суб`єкта владних повноважень, який в інтересах територіальної громади, як власника землі здійснює правомочність розпорядження нею з дотриманням земельних інтересів суспільства в цілому та територіальної громади зокрема. Прийняті виключно у відповідності до вимог закону та в межах повноважень рішення органів місцевого самоврядування у сфері земельних відносин можуть слугувати підставою для набуття у власність чи користування фізичними та юридичними особами земельних ділянок комунальної власності. Порушення вимог законодавства під час розпорядження земельними ділянками комунальної власності не тільки не відображає волю територіальної громади на розпорядження земельними ділянками комунальної форми власності, а і порушує суспільні інтереси та інтереси територіальної громади. За вказаних обставин, прокурором до матеріалів справи надано належні, допустимі, достатні та достовірні докази в розумінні приписів ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження факту безпідставного оформлення першими набувачами права власності на спірну земельну ділянку без відповідної на те правової підстави - рішення сесії сільської ради, що призвело до вибуття з власності територіальної громади спірної землі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 259859527 від 03 червня 2021 року, 21 січня 2020 року державним реєстратором Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області на підставі рішення органу місцевого самоврядування «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», серія та номер: 304-28-VII, виданий 16 серпня 2019 року, видавник: Ясногородська сільська рада Вишгородського району Київської області; відомості з ДЗК, серія та номер: 16916644, виданий 21 січня 2020 року, видавник: Державний земельний кадастр прийнято рішення індексний номер 50822254 від 27 січня 2020 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,2 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :21:087:6026, що знаходиться за адресою Київська область, Вишгородський район, с. Ясногородка, урочище «Куба» за ОСОБА_2

20 січня 2021 року право власності на земельну ділянку площею 0,2 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :21:087:6026, що знаходиться за адресою Київська область, Вишгородський район, с. Ясногородка, урочище «Куба» згідно рішення приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Мазура Р.Л., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 56233453 від 20 січня 2021 року зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 січня 2021 року зареєстрованого в реєстрі за №14.

В матеріалах справи містить підписана сільським головою Скуратовським В.В. та скріплена гербовою печаткою копія рішення Ясногородської сільської ради від 16 серпня 2019 року № 304-28-VІІ, яким затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані в с. Ясногородка Вишгородського району Київської області, вилучено земельні ділянки із земель запасу Ясногородської сільської ради та передано безоплатно у приватну власність громадянам (згідно додатку).

Як вбачається з копії додатку до рішення Ясногородської сільської ради від 16 серпня 2019 року № 304-28-VІІ ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Ясногородка Вишгородського району Київської області площею 0,2000 га з кадастровим номером :21:087:6026.

Згідно листа Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області №183/02-21 від 24 квітня 2020 року до сільської ради заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та безпосередньо проекти землеустрою від ОСОБА_2 не надходило. Відповідно до протоколу постійної комісії з питань земельних відносин, благоустрою, екології та регуляторної політики б/н від 14 серпня 2019 року, протоколу 28 сесії VII скликання від 16 серпня 2019 року, протоколу відкритого поіменного голосування 28 сесії VII скликання від 16 серпня 2019 року питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по громадянам ОСОБА_2 не розглядалося та не виносилося на голосування. Тому, сесією сільської ради рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_2 не приймалося.

15 січня 2020 року Скуратовським В.В. залишено папку з матеріалами 28 сесії VII скликання, яка відбулася 16 серпня 2019 року. Під час ознайомлення та перегляду залишених матеріалів з`ясовано, що Скуратовським В.В. не підписано наступні документи:

- протокол двадцять восьмої сесії сільської ради сьомого скликання від 16 серпня 2019 року;

- прийняте сесією сільської ради рішення з додатком №304-28-VII від 16 серпня 2019 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд»;

- прийняте сесією сільської ради рішення №306-28-VII від 16 серпня 2019 року «Про висловлення недовіри Ясногородському сільському голові Скуратовському В.В. »;

- прийняте сесією сільської ради рішення №307-28-VII від 16 серпня 2019 року «Про покладання обов`язків Ясногородського сільського голови на секретаря сільської ради»;

- перелік рішень прийнятих двадцять восьмою сесією сьомого скликання від 16 серпня 2019 року.

Розпоряджень щодо ветування вище перелічених рішень не надано та не доведено до відома. Тому, сільська рада зверталася до Скуратовського В.В. , щоб письмово надав інформацію щодо підстав не підписання ним перелічених вище документів в найкоротший термін на адресу сільської ради. Станом на 15 квітня 2020 року пояснень до сільської ради Саратовський В.В. так і не надав.

Як вбачається з доданої до листа Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області №183/02-21 від 24 квітня 2020 року копії протоколу постійної комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, екології та проблем Чорнобильської катастрофи, депутатської етики діяльності, контролю за виконанням рішень сільської ради, законності та правопорядку від 14 серпня 2019 року, на вказаному засіданні вирішувалося питання про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в урочищі «Куба» в с. Ясногородка Вишгородського району, Київської області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Разом з тим, вказаний протокол засідання постійної комісії підписаний лише одним членом комісії, який наслідків голосування за результати розгляду питань порядку денного не містить.

05 травня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за фактом складання Ясногородським сільським головою завідомо неправдивого офіційного документу - рішення 28 сесії 7 скликання Ясногородської сільської ради та зловживання ним своїм службовим становищем з метою одержання третіми особами неправомірної вигоди у вигляді земельних ділянок, який видав громадянам рішення сільської ради, яке в дійсності не приймалось, у результаті чого з комунальної власності вибуло дві земельні ділянки.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Звертаючись до суду з цим позовом на підставі частини першої статті 388 ЦК України, керівник Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави зокрема просив витребувати на користь Димерської селищної ради спірну земельну ділянку, яка перебувала у власності територіальної громади с. Ясногородка, і вибула у приватну власність ОСОБА_2 .

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка з кадастровим номером :21:087:6026 вибула з комунальної власності Ясногородської сільської ради за відсутності на те законних підстав, коли заява щодо затвердження проекту із землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та безпосередньо проект до Ясногородської сільської ради від ОСОБА_2 не надходили, питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 не розглядалось та не виносилось на голосування, а рішення сесії Ясногородської сільської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 не приймалось.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №259859527 від 03 червня 2021 року, 21 січня 2020 року державним реєстратором Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області на підставі рішення органу місцевого самоврядування «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», серія та номер: 304-28-VII, виданий 16 серпня 2019 року, видавник: Ясногородська сільська рада Вишгородського району Київської області; відомості з ДЗК, серія та номер: 16916644, виданий 21 січня 2020 року, видавник: Державний земельний кадастр, прийнято рішення індексний номер 50822254 від 27 січня 2020 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,2 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :21:087:6026, що знаходиться за адресою Київська обл., Вишгородський р., с. Ясногородка, урочище «Куба» за ОСОБА_2

20 січня 2021 року право власності на земельну ділянку площею 0,2 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :21:087:6026, що знаходиться за адресою Київська обл., Вишгородський р., с. Ясногородка, урочище «Куба» згідно рішення приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Мазура Р.Л., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 56233453 від 20 січня 2021 року зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 січня 2021 року зареєстрованого в реєстрі за №14.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним факт реєстрації права власності саме відповідача ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку на час вирішення спору.

Разом з тим, як встановлено судом, рішення щодо виділу земельної ділянки з власності Ясногородської територіальної громади місцевою радою не приймалось.

Враховуючи той факт, що спірна земельна ділянка вибула із власності Ясногородської територіальної громади поза її волею за відсутності будь-яких рішень Ясногородської сільська ради Вишгородського району Київської області, остання, як власник має право на її витребування від відповідача у вказаній справі - ОСОБА_1 в порядку, визначеному ст. 388 ЦК України.

Перевіряючи заперечення відповідача у справі про те, що остання є добросовісним набувачем, і набуваючи право власності на вказану земельну ділянку пересвідчилася у тому, що право власності на час її придбання було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав та реєстрі прав власності на нерухоме майно, не довіряти офіційному реєстрові прав власності в неї не було підстав, тому покладення на неї негативних наслідків за неправомірні дії державного реєстратора є неправомірним, колегія суддів виходить із наступного.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17).

Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 та від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом, як необхідних для виникнення такого права.

Щодо оцінки наявності підстав для втручання у право на мирне володіння майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі ""East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення ЄСПЛ від 23 листопада 2000 року в справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі "Трегубенко проти України").

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

У справі, яка переглядається, "суспільним", "публічним" інтересом звернення прокурора до суду з вимогами щодо повернення спірної земельної ділянки із володіння відповідача є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - передачі у користування громадянам земель відповідної громади, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. "Суспільний", "публічний" інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення громаді земельних ділянок. "Суспільним", "публічним" інтересом у вимогах прокурора можна вважати також забезпечення дотримання порядку вибуття із власності відповідної громади на земельні ділянки територіальної громади.

Заволодіння приватними особами земельними ділянками з порушення порядку набуття права власності визначеного чинним законодавством може зумовити конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і конституційним правом всіх інших осіб територіальної громади, якій ця земельна ділянка належить згідно чинного законодавства, а тому втручання держави у приватні права осіб переслідує законну мету.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач у справі не позбавлений можливості захистити свої права, пред`явивши відповідні позовні вимоги до попереднього власника, який не набувши у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку не мав права її відчужувати.

Зважаючи на викладене, втручання у права відповідача апеляційний суд вважає таким, що відповідає принципу пропорційності та не свідчить про порушення гарантованого статтею 1 Першого протоколу до Конвенції права особи мирно володіти своїм майном.

За таких обставин, апеляційний суд проходить до висновку про наявність підстав до задоволення позовних вимог в частині витребування на користь держави в особі Димерської селищної ради з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :21:087:6026 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

У п. 86 постанови від 14 листопада 2018 року у справі 183/1617/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. З зазначених підстав Верховний Суд відмовив у задоволені позову в частині скасуванні рішення сільської ради про передачу у власність відповідача земельної ділянки.

У п. 94 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду аналогічно наведеним висновкам вважає, що визнання недійсним державного акта не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого незаконного володіння.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №56233453 від 20 січня 2021 року з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером :21:087:6026, з огляду на невідповідність зазначених позовних вимог ефективному способу захисту.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви в частині задоволених позовних вимог, а саме за вимогу майнового характеру позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 270 грн. (50 000*1,5%, але не менше 2 270). При подачі апеляційної скарги в цій частині позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 405 грн. (2 270*150%).

В загальному розмірі за подачу позовної заяви та апеляційної скарги складає позивач сплатив судовий збір у розмірі 5 675 грн. (2 270 + 3 405). Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав до задоволення позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у зазначеному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 лютого 2023 року скасувати та прийняти постанову.

Позов керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Витребувати на користь держави в особі Димерської селищної ради з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :21:087:6026 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь Київської обласної прокуратури, місце знаходження: бул. Лесі Українки, 27/2, м. Київ, ідентифікаційний код - 02909996, судовий збір у розмірі 5 675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 10 липня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.