ПОСТАНОВА

Іменем України

19 квітня 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/1584/21

провадження № 22-ц/4809/530/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,

за участі секретаря Гончар В. В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Відділ примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Охременка Артема Вікторовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 січня 2023 року у складі судді Павелко І. Л. і

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою та просила визнати виконавчий лист № 2-620 від 14 червня 2010 року, виданий 30 листопада 2010 року Кіровським районним судом м. Кіровограда, таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 ченрвня 2010 року з неї та ОСОБА_2 в солідарному порядку було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 02 вересня 2008 рокку № 193 від в розмірі 1 257 906 грн 47 коп.

На виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист від 30 листопада 2010 року.

Після відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом рішення було виконано, а виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Проте, на підставі постанови про арешт майна боржника ВП № 35014071 від 04.05.2018, виданої Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 .

У зв`язку з тим, що після виконання виконавчого документа, він був повтороно звернений до виконання, заявник звернулась до суду із заявою.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 січня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа № 2-620 від 14.06.2010, виданого 30.11.2010 Кіровським районним судом м. Кіровограда таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що виконавчий лист на виконанні не знаходиться та повернутий стягувачу, тому підстави, передбачені законодавством для визнання його таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

В апеляційній скарзі адвокат Охременко А. В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 січня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають обставинам справи.

З огляду на відсутність інформації, на підставі яких документів та на яких правових підставах відкрито повторно виконавче провадження № 35014071 від 01.03.2018 та звернено повторно до виконання за виконавчим листом № 2-620, виданий 30.11.2010 Кіровським районним судом м. Кіровограда, у суду першої інстанції були наявні підстави визнати вказаний виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Після того, як виконавчий лист № 2-620 було виконано, а виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням строків зберігання, його виконання продовжується і далі, накладаються обтяження на майно, стягуються кошти із заробітної плати у рахунок заборгованості за виконавчим провадженням.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого дійшов хибного висновку, що виконавчий лист № 2-620 від 30.11.2010 не виконанні не знаходиться.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Охременко А. В. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представники ТОВ «Кредекс Фінанс», АТ «Креді Агріколь Банк», Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Відділу примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без участі осіб, які не з`явились, що відповідає положенням статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що виконавче провадження № 35014071 було відкрито 07.11.2012 на підставі заяви АТ «Креді Агріколь Банк» з пиводу примусового виконання рішення Кіровським районним судом м. Кіровограда відповідно до виконавчого листа № 2-620 виданого 30.11.2010.

Постановою заступника начальника ГУТУЮ з питань державної виконавчої служби-начальника Управління ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Журавко В. М. від 16.03.2018 вирішено матеріали провадження передати на виконання до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області .

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області Дворовенко М. П. винесено постанову 16.03.2018 про прийняття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-620 виданого 30.11.2010 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Індустріально-експеортний банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 257 906,47 грн.

Відповідно до постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області Улюшева Б. В. від 04.05.2018 у зв`язку із залишком заборгованості в розмірі 496 644,21 грн було накладено арешт на майно ОСОБА_1

02.06.2018 відповідно до постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області Улюшева Б. В. було звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_2 .

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області Улюшевим Б.В. відповідно до постанови від 22.02.2019 виконавчий лист №2-620 виданий 30.11.2010 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Індустріально-експеортний банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 257 906 ,47 грн передано до Фортечного відділу державної виконавчої служби у м.Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) для подальшого виконання.

Відмовляючи в задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає викоанню, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист на виконанні не знаходиться та повернутий стягувачу, тому підстави, передбачені законодавством для визнання його таким,що не підлягає виконанню, відсутні.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадових чи службових осіб та громадян.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а, отже, принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Згідно частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, і є порушенням права на суд. Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов`язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, необхідно розглядати як невід`ємну частину «судового розгляду» для цілей статті 6 Конвенції. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Савіцький проти України, Кайсина та інші проти України заява № 46144/99, Іммобільяре Саффі проти Італії заява № 22774/93, Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії, Гіззатова проти Росії та ін.

Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчі листи в електронній формі викладаються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, оприлюднюються в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), та підписуються електронним підписом судді (у разі колегіального розгляду - електронними підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

Відповідно до положень статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. При цьому метою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є унеможливлення подальшого проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом та закінчення виконавчого провадження (пункт 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20.

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 вказано, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Матеріалами справи підтверджується, що постановою державного виконавця Маніцького В. А. від 07.11.2012 було відкрито виконавче провадження № 35014071 на підставі заяви АТ «Креді Агріколь Банк» з пиводу примусого виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда відповідно до виконавчого листа № 2-620, виданого 30.11.2010 (том 1 а. с. 93).

Постановою заступника начальника ГТУЮ з питань державної виконавчої служби - начальника Управління ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Журавко В.М. від 16.03.2018 вирішено матеріали виконавчого провадження № 35014071 провадження передати на виконання до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області (том 1 а. с. 108).

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області винесено постанову 16.03.2018 про прийняття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-620, виданого 30.11.2010 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Індустріально-експеортний банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 257 906,47 грн (том 1 а. с. 111-112).

Відповідно до постанов державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області від 04.05.2018 у зв`язку із залишком заборгованості в розмірі 496 644,21 грн було накладено арешт на кошти та майно ОСОБА_1 (том 1 а. с. 114-115).

02.06.2018 відповідно до постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області Улюшева Б. В. було звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 (том 1 а. с. 119).

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області відповідно до постанови від 22.02.2019 виконавчий лист № 2-620, виданий 30.11.2010 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Індустріально-експеортний банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 257 906 ,47 грн передано до Фортечного відділу державної виконавчої служби у м.Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) для подальшого виконання (том 1 а. с. 88).

Постановою державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у м.Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 05.05.2020 знято арешт з усіх рахунків ОСОБА_1 (том 1 а. с. 191).

Відповідно до постанови державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 05.05.2020 виконачий документ № 2-620 від 30.11.2010 на підставі п. 9 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу (том 1 а. с. 193).

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилалась на те, що після відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом рішення було виконано, а виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно інформації, наданої Кіровським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції № 129-1 від 20.01.2016, виконавче провадження з приводу виконання виконавчого листа № 2-620 від 30.11.2010, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда, 08.06.2015 завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (том 1 а. с. 22).

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (ч. 5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

З аналізу викладеного вбачається, що повернення виконачого документа стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, не свідчить про припинення зобов`язань боржника перед стягувачем.

За таких обставин не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що виконавчий лист № 2-620 було виконано, адже повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна, на яке може бути звернуто стягнення, не свідчить про те, що ОСОБА_1 було виконано рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 червня 2010 року.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів про добровільне та/чи в примусовому порядку виконання заявником у повному обсязі судового рішення про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, а тому визнання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 червня 2010 року, таким, що не підлягає виконанню, фактично порушить принцип обов`язковості виконання рішення суду.

Безпідставними є також посилання заявника на відступлення прав вимоги за кредитним договором від АТ «Креді Агріколь Банк» до ТОВ «Кредекс Фінанс» з огляду на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували вказаний факт, окрім повідомлення АТ «Креді Агріколь Банк», яке не є достатнім доказом факту відступлення права вимоги.

Додводи заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, та апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що заявник не погоджується з діями державних виконавців та їх процесуальними рішеннями, проте, законність дій державного виконавця не є предметом розгляду у даній справі.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявником не надано доказів того, що виконавчий лист було видано помилково або обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або інших причин, а тому відсутні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

З огляу на викладене, суд вважає, що суд першої інстанції внаслідок неправильного тлумачення норм процесуального права, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви з підстав того, що виконавчий лист на виконанні не знаходиться та повернутий стягувачу, оскільки оскільки особа може звернутися із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає викоанню, незалежно від того, чи знаходиться він на виконанні у державного виконавця.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, проте, помиликовими є мотиви відмови в задоволенні заяви, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвала суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, а ухвалу суду першої інстанції змінено в частині мотивів відмови в задоволенні заяви, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Охременка Артема Вікторовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 січня 2023 рокузмінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20.04.2023.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко