Житомирський апеляційний суд
Справа №293/438/23 Головуючий у 1-й інст. Лось Л.В.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №293/438/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 15 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Лось Л.В.

встановив:

У березні 2023 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно із дня подання цієї заяви до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати звернення до суду, а також стягнути аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років, починаючи з дня подачі даного позову.

На обґрунтування позову зазначала, що протягом двох років вона із відповідачем проживали у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дочка - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, права та обов`язки подружжя. На даний час вони проживають окремо, малолітня дочка живе разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання батьківського обов`язку щодо утримання дитини, матеріальну допомогу надає в недостатньому розмірі. Сама позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому позбавлена можливості працювати та забезпечувати себе та дитину належним чином.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 15 травня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.03.2023 та до досягнення дитиною повноліття, також стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 28.03.2023 та до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом порушені норми процесуального права, а саме суд, отримавши інформацію про проходження відповідачем військової служби, зобов`язаний був зупинити провадження у справі. Розглядаючи вказану справу, суд першої інстанції порушив принцип змагальності сторін, позбавивши при цьому відповідача права на розгляд цієї справи за його участі з можливістю реалізувати право на подання доказів та заперечень проти позовних вимог, подання заяви про виклик свідків, надання особистих пояснень.

Вказує, що на даний час проживає у с.Торчин, Житомирського району, Житомирської області разом із матір`ю, вітчимом та п`ятьма неповнолітніми і малолітніми братами та сестрами. У зв`язку з тим, що його мати є особою із інвалідністю ІІІ групи, фактичне утримання сім`ї здійснюється ним особисто та його вітчимом, інших доходів сім`я немає, тому утримання спільної дитини у заявленому розмірі, а також позивача є надмірним тягарем для нього. Звертає увагу, що ним надавалася у добровільному порядку матеріальна допомога позивачу на утримання дитини та її особисто.

Позивач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09.03.2022 року (а.с.5).

08 грудня 2021 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , яке видане Малинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с.13).

Відповідно до довідки Жадьківського старостинського округу Черняхівської селищної ради Житомирської області №35 від 20.03.2023 року, малолітня дочка - ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідачем надані докази, які приймаються апеляційним судом відповідно до ст. 367 ЦПК України, у зв`язку із поважністю причин їх неподання до суду першої інстанції через перебування на лікуванні.

Із довідки Виконавчого комітету Старосілецької сільської ради Житомирського району Житомирської області №61 від 02.05.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у АДРЕСА_2 (а.с.61).

Сім`я ОСОБА_2 складається із наступних осіб: вітчим - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сестра - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , брат - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , сестра - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , сестра - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та брат - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , відповідно до довідки Виконавчого комітету Старосілецької сільської ради Житомирського району Житомирської області №73 від 17.05.2023 року (а.с.62).

Мати відповідача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є особою із інвалідністю ІІІ групи (загальне захворювання), що вбачається із пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 від 22.03.2023 року (а.с.63).

Задовольняючи позов суд першої інстанції врахував стан здоров`я дитини сторін, догляд за якою здійснює позивач та матеріальне становище позивача, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, відсутність в матеріалах справи доказів про наявність у відповідача інших утриманців, відсутність в матеріалах справи доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, відсутність в матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, та те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на дружину (за обставин, що протилежного суду не надано).

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (до ст.180 СК України).

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині встановленого розміру аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, та вважає, що установлений розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Колегія суддів наголошує, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, та саме на батьків покладено відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України та забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач не надав доказів на підтвердження того, що він не має фінансової можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Доводи відповідача про необхідність матеріально забезпечувати сім`ю, яка складається із матері відповідача, вітчима та п`ятьох братів та сестер, не звільняють його від обов`язку щодо утримання своєї дитини. Наявність у матері відповідача інвалідності ІІІ групи не свідчить про її перебування на утриманні саме відповідача.

Установивши, що відповідач є особою працездатного віку, інших зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання дітей або непрацездатних членів сім`ї не має, а також враховуючи право дитини на достатній рівень життя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що достатнім, справедливим та таким, що відповідає потребам дитини відповідного віку, є розмір стягнутих з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно частин 2,4 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Тлумачення частини другої статті 84 СК України, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Згідно з частиною першою ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не працює, доходів у достатньому розмірі для забезпечення себе та дитини не отримує, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

Посилання відповідача на не зупинення судом провадження у справі не свідчить про незаконність, необґрунтованість рішення суду та не є безумовною підставою для його скасування відповідно до ч.3 ст. 376 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач періодично у добровільному порядку надавав фінансову допомогу є необґрунтованими, оскільки добровільне надання фінансової допомоги не позбавляє обов`язку сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а згідно ст.ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи про стягнення аліментів (п.3 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 15 травня 2023 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 липня 2023 року.

Головуючий Судді