Житомирський апеляційний суд
Справа №283/524/23 Головуючий у 1-й інст. Саланда О.М.
Категорія 46 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №283/524/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

на рішення Малинського районного суду Житомирської області, ухвалене 10 травня 2023 року суддею Саландою О.М. у м. Малині, повний текст рішення складено 10 травня 2023 року,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , звернувся в суд до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - Товариство, АТ «Українська залізниця») із позовом, у якому просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 300000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю.

Обґрунтовував вимоги тим, що 09.11.2018 на ст. Тетерів, ДН-1 Київ, Регіональної філії «Південно-Західна залізниця», поїзд №6636 Коростень - Київ (ЕД9м №100), власником якого є АТ «Українська залізниця», скоїв наїзд на ОСОБА_4 , 1985 року народження, який від отриманих травм загинув на місці пригоди. Висновком експерта Ірпінського відділення Київського ОБСМЕ №614 від 20.11.2018 встановлено, що причиною смерті ОСОБА_4 стали перелом основ та склепіння черепу, залізнична травма. Отже, між наїздом на ОСОБА_4 , тобто, дією джерела підвищеної небезпеки, в розумінні ст. 1187 ЦК України, та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок. Вказані обставини також були підтверджені рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 01.11.2022 у справі №283/2536/21, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 16.01.2023.

ОСОБА_3 є матір`ю загиблого ОСОБА_4 . У зв?язку з втратою близької людини, її нормальне життя повністю зруйновано. Смерть сина спричинила надзвичайні страждання і викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту як зараз, так і в майбутньому. Втрата сина є невідворотною і непоправною. Важко оцінити глибину душевних страждань позивачки, оскільки такі страждання більше ніколи не будуть припинені, переслідує відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості. Також, у позивачки залишились онуки, які тепер ростуть без батька, що додає моральних страждань ОСОБА_3 та викликає додаткові обов`язки з її боку по відношенню до них, які позбавлені піклування та допомоги від одного з батьків.

Також зазначив, що смерть сина була передчасною, оскільки на момент смерті йому було лише 33 роки і будь-яких передумов до його смерті не було, а тому, є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес, що додає ще більше моральних страждань. Враховуючи те, що смерть сина повністю змінила життя позивачки у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, ОСОБА_3 оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 300000 грн. Вважає, що такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 10 травня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, заподіяну смертю сина ОСОБА_4 , у розмірі 200000 гривень. У решті вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Товариства Т.Драгіцина, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

На її думку, суд не взяв до уваги той факт, що в даному випадку потерпілий (загиблий), перебуваючи в зоні підвищеної небезпеки, не тільки знехтував Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, які не вимагають від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей, але свідомо (умисно) пішов на їх порушення. Позивачкою не наведено жодної обставини, яка б завадила її сину ОСОБА_4 правильно оцінити обстановку та зреагувати на ситуацію (погодні умови, погане освітлення, стан здоров?я, алкогольне сп?яніння тощо). При цьому, були відсутні будь-які перепони для потерпілого (загиблого) розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Також вказала, що постановою слідчого СВ Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області від 24.05.2019, кримінальне провадження №00000754 було закрито на підставі ст.110, п.1 ч.1 284 КПК України у зв?язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки осіб, винних у смерті ОСОБА_4 , не має.

Окрім того, постановою Верховного Суду від 29.05.2023, якою залишено без змін рішення Малинського районного суду Житомирської області від 01.11.2022 та постанову Житомирського апеляційного суду від 16.01.2023 у справі №283/2536/21 за позовом ОСОБА_5 (дружини загиблого), яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей, до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, з Товариства на користь ОСОБА_5 стягнуто моральну шкоду, заподіяну смертю чоловіка, у розмірі 100000 грн та на користь дітей, моральну шкоду, заподіяну смертю батька у розмірі по 150000 грн кожному.

Зазначені цивільні справи виникають з одних правовідносин, взаємопов`язані, в обох справах є АТ «Українська залізниця», по одному і тому ж випадку смертельного травмування ОСОБА_4 . Зокрема, у справі №283/2536/21 суд, при визначені розміру відшкодування моральної шкоди, взяв до уваги, що смерть загиблого стала наслідком його грубої необережності, а також врахував відсутність вини відповідача у настанні смерті ОСОБА_4 . Отже, по тому ж самому випадку смертельного травмування ОСОБА_4 судом стягнуто на користь дружини і малолітніх дітей значно менші суми (в 2 та 1,3 рази), ніж в оскаржуваному рішенні від 10.05.2023.

Вважає, що поведінка потерпілого є єдиним причинним фактором виникнення шкоди, однак, суд першої інстанції не оцінив і не врахував характер поведінки загиблого при вирішенні питання про розмір шкоди.

Також вказала на помилки суду при вирішення питання розміру суми судового збору, стягнутого з АТ «Українська залізниця».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).

Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження №14-463цс18) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі №336/3665/16-ц (провадження №61-44173св18), від 26 жовтня 2022 року у справі №243/6516/21 (провадження №61-4095св22).

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Судом першої інстанції встановлено, що 09.11.2018 о 19 годині 48 хвилин за адресою: Київська область, Бородянський район, смт. Пісківка, вул. Філіпова, станція «Тетерів» електропотягом №6636 сполученням «Коростень - Київ» було травмовано ОСОБА_4 , 1985 року народження, якого було доставлено до Бородянської ЦРЛ, де від отриманих травм він помер.

За вказаним фактом 10.11.2018 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000754 за частиною третьою статті 276 КК України.

Відповідно до постанови слідчого СВ Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області Карпіна А.В. від 24.05.2019, оскільки осіб, винних у смерті ОСОБА_4 не має, на підставі ст.110, п.1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження №00000754 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.15).

З лікарського свідоцтва про смерть від 10.11.2018 №614, виданого Ірпінським відділенням КЗ КОР «КОБСМЕ», та довідки про причину смерті №614, виданої лікарем судово-медичним експертом Трохименком О.В., вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 33 роки від перелому склепіння та основи черепу, що являє собою залізничну травму (а.с.17-18);

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_4 , що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 17.05.1985 (а.с.23).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу чи непереборної сили, позивачка є матір`ю загиблого, а тому заподіяна їй шкода підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки.

Такий висновок є правильним, оскільки розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив докази і надав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги про те, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Таких обставин під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанціях не встановлено.

Смерть сина, як правильно вказав суд першої інстанції, безумовно спричиняють для позивачки моральні страждання та переживання.

Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної позивачеві, суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши при цьому тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибини, тривалості та характеру моральних і фізичних страждань позивачки та поведінку потерпілого ОСОБА_4 .

При цьому, оцінка доказів є прерогативою суду першої інстанції. Підстав для переоцінки доказів суд апеляційної інстанції не вбачає.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 01 листопада 2022 року у справі №283/2536/21 за позовом ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей, до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, на яке послався представник відповідача в апеляційній скарзі, не має преюдиційного значення в частині визначення розміру матеріальної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність рішення суду першої інстанції не впливають, були предметом розгляду суду першої інстанції і не потребують додаткового правового аналізу.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

В той же час суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача судовий збір в сумі 3000 грн з огляду на часткове задоволення позову, а тому рішення суду у цій частині підлягає зміні шляхом зменшення розміру судового збору з 3000 грн до 2000 грн пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 10 травня 2023 року в частині стягнення судового збору змінити, зменшивши його з 3000 грн до 2000 грн.

Урешті рішення суду залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 14 липня 2023 року.