Справа № 357/4712/23
Провадження № 2/357/1668/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Бондаренко О.В., при секретарі Кононюк П.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на дитину та коштів на особисте утримання, -

В С Т А Н О В И В :

19.04.2023 позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 28 серпня 2021 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від спільного проживання вони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повністю перебуває у неї на утриманні, а відповідач добровільно аліменти на сина не сплачує та в досудовому порядку вони не досягли згоди щодо розміру аліментів. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на дитину, адже здоровий та працездатний, а вона не має можливості у повній мірі забезпечити сина усім необхідним. В зв`язку з чим просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Також, зазначила, що вона на даний час не працює, адже перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги їй не надає, тому просила стягнути з відповідача на її особисте утримання кошти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення сином 3-х річного віку.

21.04.2023 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

17.05.2023 подала до суду заяву, в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача на її особисте утримання кошти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення сином 3-х річного віку

17.05.2023 судом прийнято до розгляду заяву позивача, про зменшення розміру позовних вимог.

Позивач - ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала обставини позову та позовні вимоги згідно заяви від 17.05.2023.

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача, адвокат Семенюта Руслан Анатолійович у судовому засіданні обставини позову визнав та зазначив, що відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, коштів на особисте утримання позивача у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення сином 3-х річного віку.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, з матеріалів справи (а.с.6,8,9,10,11) вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 28 серпня 2021 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, та є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з березня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , разом із матір`ю.

Позивач - ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, адже здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та не має можливості у повній мірі забезпечити сина усім необхідним.

З матеріалів справи (а.с.46-59) вбачається, що позивач разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на стаціонарному лікуванні у КНПКОР «Київська обласна дитяча лікарня № 2» у періоди: 28.02.2022 по 11.03.2022, 26.08.2022 по 31.08.2022, 07.03.2023 по 10.03.2023, 15.04.2023 17.04.2023, та позивачем сплачувалися кошти за проведення дитині обстеження і лікування.

Також, встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , за віком здорова та працездатна особа, наразі проходить службу у складі Збройних Сил України, має посвідчення особи, яка має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій серії НОМЕР_1 від 04.04.2018, що підтверджено матеріалами справи (а.с.17-18,40).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (ст. 180 Сімейного Кодексу України).

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

В п.17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ( ч. ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України).

Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлений для дітей віком до 6 років в розмірі 2272 гривні.

Отже, станом на 2023 рік мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 1136,00 грн., щомісяця.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 19.04.2023 і до повноліття дитини, оскільки визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дитини, її рівню життя та розвитку.

Докази подані стороною відповідача (а.с.41-42) суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджують наявність обставин, які входять до предмету доказування, крім того, відповідачем визнано позов у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача коштів на особисте утримання суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Судом встановлено, що позивач не працює, здійснює утримання малолітньої дитини до 3-х років і потребує матеріальної допомоги зі сторони батька дитини, а відповідач в добровільному порядку її не утримує та не заперечує проти стягнення з нього коштів на особисте утримання позивача до досягнення сином трирічного віку.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача коштів на її особисте утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку.

Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Представник відповідача у судовому засіданні просив застосувати норми законодавства, з урахуванням поданої заяви про визнання позову та посвідчення відповідача, при розподілі судових витрат.

Так, ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову.

Отже, у разі сплати позивачем судового збору за подання позову до суду та у випадку визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу 50 % судового збору, однак у даному випадку позивач звільнена від сплати судового збору при поданні до суду даного позову, тому підстави для застосування вказаної норми відсутні.

Пунктом 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Однак, даним пунктом звільнення від сплати судового збору осіб, які мають, зокрема статус учасника бойових дій, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Тобто, встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на спори із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону та серед них немає права звільнення від сплати судового збору з вимогами, подібними до даного спору ( стягнення аліментів та коштів на особисте утримання).

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст. 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Подібна правова позиція щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» викладено в ухвалі Великої Палати Верховного суду від 06.05.2020 у справі №9901/70/20, в ухвалі Верховного суду від 22.04.2021 у справі №700/301/20, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №545/1149/17 та від 09.10.2019 року у справі №9901/311/19, у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №490/8128/17, від 22.12.2021 у справі №521/17186/20, від 12.01.2022 у справі №365/159/20 та від 09.11.2022 у справі №709/118/21.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з наданої відповідачем копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 04.04.2018, вбачається, що він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.

Разом з тим, даний спір не пов`язаний з порядком надання, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій, а отже, з підстав, визначених у п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідача не звільнено від сплати судового збору у даній справі, а щодо наявності інших підстав визначених Законом України «Про судовий збір» для звільнення відповідача від сплати судового збору не надано.

На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 2147,20 грн. ( по 1073,60 грн. за кожну позовну вимогу).

Керуючись ст. 7, 84, 182-183 СК України, ст. 12, 76 81, 141, 223, 258, 259, 264 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: відсутній у справі, місце проживання: АДРЕСА_3 ), про стягнення аліментів на дитину та коштів на особисте утримання, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 19.04.2023 і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на особисте утримання у розмірі 1/6 частини із всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 19.04.2023 по 25.02.2025.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.07.2023.

Суддя О. В. Бондаренко