Справа № 629/1721/22
Провадження № 2-ві/629/1/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2023 року суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області Цендра Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області Каращука Тимура Олександровича,

встановив:

У провадженні Лозівського міськрайонного суду Харківської області перебуває цивільна справа №629/1721/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

19.04.2023 року ОСОБА_1 була подана письмова заява про відвід судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області Каращука Т.О. у зв`язку з наявними, на думку заявника, обставинами, що викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді, а саме заявник вважає, що з боку судді скоєні злочини, викладені заявником в заяві, у зв`язку з якими у неї з`явились підстави вважати, що це не суддя, а особа в мантії, яка не має правової форми. Також ОСОБА_1 вказувала, що суддею порушено норми ЦПК України, підтверджень правосуб`єктності та правоздатності особою в мантії ОСОБА_5 не надано, оскільки дана інформація знаходиться за офіційним місцем працевлаштування ОСОБА_5 , а саме в ТУ ДСА в Харківській області. Заявник також зазначила, що в зазначених відповідях на запити щодо правоустановчих документів про призначення судді Лозівського міськрайонного суду Каращук Т.О. відсутній відбиток Великої Державної Печатки України, або будь-який інший відтиск гербової печатки компетентного державного органу. Як вказує ОСОБА_1 , це сталося тому, що й досі не виконані приписи статті 20 Конституції України, - не затверджені окремим законом (двома третинами від конституційного складу Парламенту), встановлені Основним законом державні символи України і, як наслідок - не виконано Указ Президента України від 19 грудня 1996 року №1230/96 «Про Велику Державну Печатку України», яким регулюються правила засвідчення оригіналів, і в тому числі зазначених, правоустановчих документів про призначення суддів. Заявник наголосила, що відсутність відтисків гербових печаток (неутворенних відповідно до чинної Конституції України) компетентних державних органів на підтверджуючих повноваження судді документах, свідчить про узурпацію судової гілки влади та повалення конституційного ладу. ОСОБА_1 також вказала, що Лозівський міськрайонний суд Харківської області є приватним підприємством. Враховуючи вище вказане, заявник зазначила, що зазначене у заяві не вселяє довіри до судді та установи, яку він представляє без нотаріально оформленої довіреності.

19.04.2023 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області було визнано відвід необґрунтованим, справу в порядку вимог ст.33 ЦПК України передано до канцелярії суду для визначення судді для розгляду заяви про відвід.

Відповідно до частини восьмої статті 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи.

Дослідивши доводи викладені заявником у заяві про відвід судді, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні відводу судді, оскільки статтями 36-37 ЦПК України передбачено вичерпний перелік підстав для відводу (самовідводу) судді.

В силу ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З аналізу вищевказаної норми ЦПК України вбачається, що прийняття судом процесуального рішення, яке не подобається заявнику, не є підставою для відводу судді.

Також, пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року Про незалежність судової влади визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характер або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі Мироненко і Мартиненко проти України ). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі

У справі "П`єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами, провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи.

Між тим дослідивши підстави для відводу головуючого судді, заявлені відповідачем, суд вбачає, що останні не знайшли свого належного підтвердження.

З огляду на викладене та враховуючи викладені підстави відводу у поданій заяві, суд приходить до висновку, що заява відповідача - ОСОБА_1 про відвід судді Каращука Т.О. є необґрунтованою та безпідставною, оскільки не містить визначених процесуальним законодавством підстав для відводу судді.

Тому на підставі викладеного, суд вважає, що відсутні будь-які об`єктивні обставини, що виключають участь судді Каращука Т.О. при розгляді даної цивільної справи, а також дані, що викликають сумнів у неупередженості судді також відсутні.

Керуючись ст.ст.36, 40, 33, 253 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області Каращука Тимура Олександровича - відмовити

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Наталія ЦЕНДРА