РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2023 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого-судді Губської Я.В.
за участю секретаря судових засідань Мордухович К.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю, визнання права власності в порядку спадкування, -
01.07.2019 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кислий А.М. звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив суд: встановити факт постійного проживання однією сім`єю в період з травня 2009 року по 03 грудня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування у фактичних шлюбних відносинах понад п`ять років; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 .
В обґрунтування позовних вимог вказав, що ОСОБА_1 з травня 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав однією сім`єю з померлою ОСОБА_3 , вони вели сумісне господарство в житловому будинку АДРЕСА_3 . Додані до позовної заяви світлини підтверджують факт проживання однією сім`єю з померлою ОСОБА_3 . 17.03.2017 року ОСОБА_3 надала ОСОБА_1 також нотаріально посвідчену довіреність на ведення її спадкової справи після смерті її батьків, що також підтверджує існування взаємних прав та обов`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Факт проживання також можуть підтвердити свідки, зазначені в позовній заяві. Факт проживання однією сім`єю з померлою ОСОБА_3 понад 5 років, ведення ними спільного господарства, існування взаємних прав та обов`язків між ними свідчать про те, що вони під час проживання набували майно, на яке розповсюджується право спільної сумісної власності. Згідно свідоцтва про право приватної власності на будівлю №1370 від 19.03.1959 р. житловий будинок АДРЕСА_3 належить ОСОБА_4 . ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_3 . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_3 шляхом фактичних дій прийняла спадщину, але не оформила своє спадкове право після своєї матері ОСОБА_4 ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті ОСОБА_3 28.12.2017 року ПН ХМНО ОСОБА_5 було заведено спадкову справу №61819099. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті двоюрідної сестри ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте отримав відмову, мотивовану тим, що позивачем не подано усіх необхідних документів, що підтверджують родинні чи інші відносини з померлою, а тому неможливо встановити, чи є ОСОБА_2 спадкоємцем за законом.Посилаючись на зазначені обставини, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив суд встановити факт постійного проживання однією сім`єю в період з травня 2009 року по 03 грудня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування у фактичних шлюбних відносинах понад п`ять років; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 .
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Золотарьової Л.І. від 08 липня 2019 року позовну заяву залишено без руху та наданий час для усунення недоліків.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Золотарьової Л.І. від 17 липня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Золотарьової Л.І. від 16 січня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.01.2020 року провадження по справі було зупинено до розгляду судом цивільної справи №953/1992/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за правом представлення. На вказану ухвалу суду представником позивача було подано апеляційну скаргу.
Постановою Харківського апеляційного суду від 25.03.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24.01.2020 року скасовано в частині зупинення провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, в іншій частині ухвала суду від 24.01.2020 року залишена без змін.
13 квітня 2020 року з підстав звільнення судді ОСОБА_7 у відставку на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільна справа розподілена в провадження судді Якуші Н.В.
12.05.2021 на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями з підстав перебування судді Якуші Н.В. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, цивільна справа розподілена в провадження судді Попраса В.О.
21.09.2021 на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями з підстав звільнення судді ОСОБА_8 у відставку, цивільна справа розподілена в провадження судді Губської Я.В.
Ухвалою суду від 13.03.2023 відновлено провадження в частині вимог про визнання права власності.
01.08.2019 року на адресу суду надійшов письмовий відзив від відповідача, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає ті обставини, що позивач зазначає, що проживав з померлою ОСОБА_3 більше 5 років, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_3 в період з 2009 -2012 р.р. знаходилась в цивільних відносинах з чоловіком на ім`я ОСОБА_9 , що можуть підтвердити свідки. Лише в 2014 році позивач познайомився з ОСОБА_3 та протягом 2014 -2016 р.р. тимчасово перебував з останньою, про що йому розповідала померла сестра, ніяких спільних обов`язків в них не було. Також, його двоюрідна сестра розповідала, що протягом тривалого часу матеріально забезпечувала ОСОБА_1 , за свої кошти купляла продукти харчування, ліки, надавала кошти на цигарки, спиртні напої та фактично фінансово утримувала останнього. Вказав, що ОСОБА_1 в порушення ст. 74 СК України не встановлено факту ведення спільного господарства, спільного бюджету. Щодо сумісного проживання ОСОБА_1 у його сестри ОСОБА_3 встановлено лише тимчасовий характер, так як останній не мав свого постійного житла та навідувався до померлої з метою отримання певних матеріальних благ, фактичне місце проживання ОСОБА_1 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка із ОСОБА_3 не є спільною, що підтверджується реєстрацією паспортних даних ОСОБА_1 , а його перебування у ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_3 носить тимчасовий характер. Посилання позивача на періодичне спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст. 74 СК України. Крім того, згідно довідки характеристики Камишанської сільської ради Охтирського району Сумської області, ОСОБА_1 на протязі останніх 10 років в осінньо-весняний період приїжджає до АДРЕСА_4 де проживає без реєстраційного обліку, що підтверджує його недобросовісні дії відносно постійного проживання з 2009 року з ОСОБА_3 . Крім того вказав, що він протягом життя допомагав своїй померлій сестрі ОСОБА_3 з ремонтом будівлі, проведенням комунікацій, інших справ, (так як померла ОСОБА_3 фактично все життя проживала без чоловіка та дітей), виплачував комунальні послуги та допомагав в інших справах. Вказав, що представником позивача надано до суду недопустимі та неналежні докази, а саме технічний паспорт та будинкову книгу, квитанції про сплату комунальних послуг, які проходять у кримінальному провадженні за ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України вчинені ОСОБА_1 . Про існування спадкового договору та посвідченої довіреності йому стало відомо лише після смерті сестри. Щодо визнання за позивачем права власності, то за життя ОСОБА_3 не набула права власності на житловий будинок за вищевказаною адресою в порядку спадкування, у встановленому законом порядку право власності на житловий будинок та ніяких правових документів не було оформлено на позивача.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кислий А.М. в судове засідання не з`явились, представник позивача просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмови в задоволенні позову з огляду на наступне.
Судом встановлено, що житловий будинок із надвірними будівлями, розташований на АДРЕСА_5 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право особистої власності, виданого 19 березня 1959 року виконавчим комітетом Великоданилівської селищної ради депутатів трудящих Харківського району згідно з протоколом № 5 від 16 березня 1959 року. Цей факт також підтверджений листом КП ХМБТІ № 1031826 від 15 лютого
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії довіреності від 2017 року ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_1 вести в будь якій нотаріальній конторі справу по оформленню її спадкових прав на майно, що залишилася після смерті її матері ОСОБА_4 та після смерті її батька ОСОБА_10 , а також підготувати документи для відчуження житлового будинку.
Відповідно до листа П`ятої харківської міської державної нотаріальної контори від 04 листопада 2020 року щодо надання інформації після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкова справа не заводилася, із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, заповіт відсутній, що також підтверджується довідками зі спадкового реєстру.
Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 були її чоловік
ОСОБА_10 та дві доньки: ОСОБА_3 , ОСОБА_11 .
У спірному житловому будинку на момент смерті ОСОБА_4 був зареєстрований із 1977 року та проживав ОСОБА_10 (чоловік померлої), що підтверджується відомостями обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області
від 02 жовтня 2020 року (т. 1, а. с. 239), тобто він фактично вступив в управління та володіння спірним житловим будинком, який був на той час спадковим майном після смерті ОСОБА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_11 (донька ОСОБА_4 ), що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть від 26 листопада
Після смерті ОСОБА_11 було заведено спадкову справу № 1037/2003,
у матеріалах якої наявна заява ОСОБА_10 від 31 жовтня 2003 року № 1841 про відмову від спадщини, заява ОСОБА_3 від 31 жовтня 2003 року
№ 1842 про прийняття спадщини; заява ОСОБА_3 від 13 квітня 2004 року № 651 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, заява ОСОБА_3 від 05 жовтня 2005 року № 1990 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом додатково .
Відповідно до свідоцтва про смерть від 18 грудня 2007 року ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Згідно з даними копії спадкової справи № 207/2008, що була заведена за заявою ОСОБА_3 , поданою 25 лютого 2008 року, відповідно до якої
ОСОБА_3 прийняла спадщину.
21 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Восьмої харківської державної нотаріальної контори із заявою, у якій просила повідомити про стан розгляду спадкової справи, оскільки вона прийняла спадщину після смерті батька.
Згідно з відповіддю Восьмої харківської державної нотаріальної контори
від 21 грудня 2016 року заява про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_10 подана 25 лютого 2008 року ОСОБА_3 та зареєстрована
за № 456. Надано документи, що підтверджують родинний зв`язок. Дані про інших спадкоємців відсутні. Свідоцтво про право на спадщину за законом нотаріальною конторою не видавалося.
Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла
Судом також встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що зареєстрованого шлюбу та дітей ОСОБА_3 не мала.
Зі спадкової справи № 18/2007 від 28 грудня 2017 року, яка заведена після смерті ОСОБА_3 , встановлено, що до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернувся 28 грудня 2017 року ОСОБА_2 та 19 лютого 2018 року ОСОБА_1 . Заповіт ОСОБА_3 не залишила.
25 вересня 2019 року приватним нотаріусом Клопотовим С. Д. відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він
не надав документів на підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем.
У заяві від 16 лютого 2018 року ОСОБА_1 посилався на те, що є спадкоємцем 4-ої черги, оскільки проживав із спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років.
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 , серія № 1-УР від 09 березня 1960 року ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 від ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , свідоцтво про укладання шлюбу серії НОМЕР_4 від 20 лютого 1952 року, відповідно даних якого ОСОБА_14 , 1930 року народження, уклав шлюб із ОСОБА_15 , 1932 року народження, яка після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_16 ».
Згідно з відомостями автобіографії, складеної ОСОБА_3 29 серпня
2007 року, вона фактично проживала на АДРЕСА_3 з батьком ОСОБА_10 (помер у 2011 році), хоча зареєстрована на АДРЕСА_6 .
Відповідно до звіту про експертну оцінку від 20.06.2019 року вбачається, що вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 становить 451 200,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 17.02.2021 у справі №953/1992/19 залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 04.08.2021 та постановою Верховного суду України від 14.02.2022 позовні вимоги задоволено. Встановлено факт родинних відносин між фізичними особами: встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_10 є тіткою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_11 є двоюрідною сестрою ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок із надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .
Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини 1 статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають.
Пунктом 5 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у статті 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року із змінами та доповненнями, згідно якої домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати у родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких з цих стосунків, або бути і в тих, і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.
На підтвердження того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивачем надано фотографії, на яких зображені сторони на відпочинку (а.с. 55-58).
Разом з тим, факт спільного відпочинку, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між останніми склались та мали місце протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
На підтвердження факту проживання однією сім`єю позивач надав квитанції про сплату комунальних послуг, проте, з вказаних квитанцій не вбачається, що комунальні послуги сплачував позивач ОСОБА_1 , оскільки в них споживачем та платником зазначена ОСОБА_3 , доказів на спростування вказаного надано не було.
Позивачем не надано до суду доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю, доказів про наявність спільного бюджету у сторін, доказів на підтвердження спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги.
Окрім того, надані позивачем фотографії спільного відпочинку, свідчать лише про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно відпочивали, а не вели спільне господарство, мали спільний бюджет.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказів того, що сторони виконували спільний ремонт, наявності спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин ОСОБА_1 не надано.
Доводи позивача щодо спільного його проживання з ОСОБА_3 , тобто постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, не знайшли свого підтвердження та ОСОБА_17 не надано суду достатні, належні, допустимі та достовірні доказів про наявність у нього з травня 2009 по 03.11.2017 з ОСОБА_3 сімейних стосунків, спільного сімейного господарства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Вирішуючи питання про визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_3 , суд виходить з наступного.
За статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21)).
Разом з тим, позивачем не доведено факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у зв`язку з чим суд приходить про відмову у визнанні за позивачем права власності на спірний будинок.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 17.02.2021 у справі №953/1992/19 залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 04.08.2021 та постановою Верховного суду України від 14.02.2022 позовні вимоги задоволено. Встановлено факт родинних відносин між фізичними особами: встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_10 є тіткою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_11 є двоюрідною сестрою ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок із надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .
Тобто на час розгляду справи за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок із надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , а тому вимоги позивача є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю, визнання права власності в порядку спадкування -відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя