Єдиний унікальний номер судової справи 462/721/21
Номер провадження 4-с/462/11/23
УХВАЛА

25 квітня 2023 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Галайко Н. М.,

за участю секретаря судового засідання Любінець В. Ю.,

представника боржника ОСОБА_1 ,

представника приватного виконавця Гринів Т. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові скаргу ОСОБА_2 на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича,

встановив:

Фактичні обставини справи та суть скарги, яка розглядається судом.

Уповноважений представник ОСОБА_2 адвокат Юхименко Р. І., 13.02.2023 року (вх. № 2878) звернувся до суду зі скаргою у порядку ст. 447 ЦПК України, у якій просить визнати бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. у виконавчому провадженні № 66353769 від 02.08.2021 року, яка полягає у не скасуванні арешту рахунку, відкритого у АТ «Райффайзен банк» за № НОМЕР_1 неправомірною та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. усунути порушення, а саме: скасувати арешт рахунку, відкритого у АТ «Райффайзен банк» за № НОМЕР_1 , на який перераховується заробітна плата ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги посилається на те, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І. М. здійснюється виконавче провадження № 66353769 від 02.08.2021 року на підставі виконавчого листа № 462/721/21, виданого 23.07.2021 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 18 000 дол. США та 4 975 грн. 20 коп. судового збору. 27.08.2021 року приватним виконавцем Білецьким І. М. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою зобов?язано ТзОВ «Епіцентр К» здійснювати відрахування із його заробітної плати у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 536 798 грн. 36 коп. У подальшому, 28.09.2021 року та 04.10.2021 року вказаним приватним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти. Зазначає, що у червні 2022 року звернувся до виконавця з клопотанням про скасування арешту на грошові кошти у розмірі 101 784 грн. 00 коп., які знаходяться на вказаному банківському рахунку ОСОБА_2 . У відповідь на вказане клопотання приватний виконавець відмовив у скасуванні арешту. Також зазначив, що інші грошові кошти, окрім заробітної плати на зазначений рахунок не поступають. Так, вважає таку бездіяльність приватного виконавця незаконною та такою, що суперечить закону.

Позиція осіб, які беруть участь у справі.

Уповноважений представник боржника ОСОБА_2 адвокат Юхименко Р. І., у судовому засіданні підтримала вимоги поданої скарги, просила суд таку задовольнити.

Уповноважений представник приватного виконавцявиконавчого округу Львівської області Білецького І. М. - Гринів Т. В., у судовому засіданні просив суд відмовити у поданій скарзі, посилаючись, у тому числі на викладені у письмових запереченнях на скаргу від 17.03.2023 року (вх. № 5322) обставини.

Суд, дослідивши матеріали скарги, заслухавши учасників справи, надавши оцінку доводам скарги у сукупності із заявленими вимогами, вивчивши надані матеріали виконавчого провадження дійшов наступних висновків.

Встановлені судом обставини.

Судом встановлено, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. перебуває виконавче провадження № 66353769 з примусового виконання виконавчого листа № 462/721/21, виданого 23.07.2021 року Залізничним районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 18 000 дол. США та 4 975 грн. 20 коп. судового збору.

Так, у межах виконавчого провадження № 66353769 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І. М. вживались заходи з примусового виконання вказаного виконавчого листа, зокрема, 27.08.2021 року винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 9), 28.09.2021 року та 04.10.2021 року винесено Постанову про арешт коштів боржника (а.с. 10, 11).

Також, із Постанов про арешт коштів боржника від 28.09.2021 року та 04.10.2021 року вбачається, що накладено арешт на грошові кошти, які містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с. 10, 11).

Із матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 звертався з письмовим клопотанням до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. від 23.06.2022 року, у якому просив скасувати арешт на грошові кошти у розмірі 101 784 грн. 00 коп., які знаходяться на банківському рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , відкритому у АТ «Райффайзен Банк» (а.с. 16).

Копією Листа приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. № 4973 від 19.07.2022 року стверджується, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.06.2022 року по скарзі ОСОБА_2 , в частині визнання незаконними дій приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. у виконавчому провадженні № 66353769 від 02.08.2021 року щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27.08.2021 року, постанов про арешт коштів боржника від 28.09.2021 року та від 04.10.2021 року, зобов`язання приватного виконавця скасувати арешт рахунку, відкритого у АТ «Райффайзен Банк» за № НОМЕР_1 , на який перераховується заробітна плата, не підлягає до задоволення (а.с. 7-8).

Так, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова № 462/721/21 від 20.06.2022 року скаргу ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. щодо винесення постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника і арешт коштів боржника, та зобов`язання до вчинення дій задовольнити частково. Постановлено зобов?язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. в постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27.08.2021 року, постанові про арешт коштів боржника від 28.09.2021 року, постанові про арешт коштів боржника від 04.10.2021 року у виконавчому провадженні № 66353769 від 02.08.2021 року з виконання виконавчого листа № 462/721/21, виданого 23.07.2021 року Залізничним районним судом м. Львова у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, зазначити окрему суму стягнення заборгованості, в тому числі в іноземній валюті, згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18.06.2022 року, а окремо суми виконавчого збору, винагороди приватного виконавця, інших витрат виконавчого провадження № 66353769 від 02.08.2021 року. В решті вимог скарги відмовлено.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді скарги та застосоване законодавство.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішенням іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням рішення здійснює суд.

Пунктом 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частинами 1, 2 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У силу приписів вказаної статті Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Отже, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. У цьому реалізується «правомірна поведінка» виконавця.

Положеннями ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом 9 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як зазначалося судом вище, 28.09.2021 року та 04.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І. М. було винесено постанови у ВП № 66353769 про арешт коштів боржника, якими відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 536 798 грн. 36 коп.

У ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема, на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному ст. 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст. 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про теплопостачання», ст. 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Скаржником надано суду копію довідки АТ «Райффайзен Банк» із реквізитами для безготівкового переказу коштів на картковий поточний рахунок, з якої вбачається, що на ім`я ОСОБА_2 відкрито рахунок № НОМЕР_1 , а також надано Звіт про здійсненні відрахування та виплати від 09.06.2022 року ТОВ «Епіцентр К», та Історію по картковому рахунку.

Відповідно до п. 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 року, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 2 ЦПК України обов`язковість судового рішення є одним з основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною та гарантує право кожного на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Це право було б ілюзорним, коли остаточне судове рішення, яке набрало законної сили, не виконувалось на шкоду одній із сторін.

Отже, судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державний або приватний виконавець здійснює його примусове виконання.

Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах.

При цьому, ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Велика Палата Верховного Суду № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) від 19.05.2020 року сформувала висновок про те, що, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи-підприємця, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також за висновками Великої Палати Верховного Суду у згаданій постанові виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Верховний Суд у постанові № 712/9660/20 (провадження № 61-5453св21) від 07.07.2021 року у справі вважав, що аналогічний підхід повинен застосовуватися і під час виконання судових рішень при зверненні стягнення на кошти боржників-фізичних осіб, а саме: перевірка режиму використання рахунків, а також походження коштів (заробітна плата, пенсія, соціальні виплати тощо) здійснюється банківською чи фінансовою установою, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено звернення стягнення, або коштів, щодо яких законом визначено обмеження щодо стягнення, накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (постанова Верховного Суду від 30.09.2021 року у справі № 2-812/11 (провадження № 61-7824св21)).

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду № 183/4809/19 (провадження № 61-1217 св22) від 28.12.2022 року.

Висновки суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи скаржника про визнання бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. у виконавчому провадженні № 66353769 від 02.08.2021 року, яка полягає у не скасуванні арешту рахунку, відкритого у АТ «Райффайзен банк» за № НОМЕР_1 неправомірною та зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. усунути порушення, а саме: скасувати арешт рахунку, відкритого у АТ «Райффайзен банк» за № НОМЕР_1 , на який перераховується заробітна плата ОСОБА_2 , суд вважає необґрунтованими, оскільки накладаючи арешт на грошові кошти скаржника (боржника), який не виконав судове рішення, державний виконавець у цих постановах зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, які належать боржнику, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Окрім цього, приватний виконавець керувався зазначеною вище ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.06.2022 року, згідно якої постановлено, що участині визнання незаконними дій приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. у виконавчому провадженні № 66353769 від 02.08.2021 року щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27.08.2021 року, постанов про арешт коштів боржника від 28.09.2021 року та від 04.10.2021 року, зобов`язання приватного виконавця скасувати арешт рахунку, відкритого у АТ «Райффайзен Банк» за № НОМЕР_1 , на який перераховується заробітна плата, скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, під час винесення постанов приватним виконавцем не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», ч. 3 ст. 52 якого встановлено, що саме на банк покладено обов`язок перевірити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання.

Разом з тим, боржником не доведено, а матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що АТ «Райффайзен банк» повідомило приватного виконавця про те, що рахунок боржника № НОМЕР_1 має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти на цьому рахунку заборонено законом.

При цьому, суд зазначає, щоАТ «Райффайзен банк», на яке правилами ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, приймаючи постанови приватного виконавця, не визначив статус коштів та рахунку № НОМЕР_1 , на якому вони знаходяться, як рахунок із спеціальним режимом використання, не повідомляв виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та не повернув його постанову без виконання, що було б підставою для зняття виконавцем арешту з цих коштів згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд наголошує, що приватний виконавець не накладав арешт на грошові кошти скаржника, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , а наклав арешт на грошові кошти, які належать боржнику, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

За таких обставин, не є обґрунтованими доводи скаржника, що постановами приватного виконавця порушені його права як боржника, оскільки у постанові про арешт коштів боржника є застереження про те, що арешт не накладається на кошти, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Підсумовуючи викладене суд зазначає, що всупереч приписів ст. 81 ЦПК України боржником не було надано суду доказів на підтвердження того, що оскаржуваними діями приватного виконавця були порушені його права як боржника у виконавчому провадженні, або доказів того, що приймаючи постанови про арешт коштів боржника приватний виконавець діяв з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4 .

Частинами 1, 3 ст. 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судові витрати по справі.

25.04.2023 року (вх. № 8388) уповноважений представник боржника ОСОБА_2 адвокат Юхименко Р. І., подала до суду письмове клопотання (документ сформований в системі «Електронний суд» 24.04.2023 року), у якому просить суд стягнути з приватного виконавця витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 грн. 00 коп., зазначає, що докази підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу будуть подані суду впродовж п`яти днів після ухвалення рішення у справі.

Так, суд зазначає, що згідно ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Враховуючи, що судом у задоволенні скарги відмовлено, то на підставі ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника.

На підставі наведеного та керуючись ст. 258-259, 263-268, 272, 353, 355, 447-453 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відомості щодо учасників справи:

Боржник: ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );

Приватний виконавець: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович (адреса: м. Львів, вул. Грабовського, буд. 11, оф. 104).

Текст ухвали суду складено 25.04.2023 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко