ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4166/23 Справа № 202/809/23 Головуючий у першій інстанції: Мачуський О.М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 березня 2023 року провадження по цивільній справі №202/809/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управлінняслужба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дітей, - закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Від відповідача ОСОБА_2 та третьої особи надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного.

Встановлено, що у січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити місце проживання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за місцем його реєстрації або проживання.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Позивач в судовому засіданні місцевого суду зазначив, що дружина не заперечує щодо проживання спільних дітей разом з ним, у зв`язку з чим сторонами укладено договір про визначення місце проживання дитини від 21 грудня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Яровою Н.Г. та зареєстровано в реєстрі за №479, згідно з яким діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будуть постійно проживати разом з батьком ОСОБА_1 (а.с. 11-12).

03 березня 2023 року до суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 подала клопотання, де зазначила, що позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей визнала в повному обсязі (а.с. 26).

Згідно з п. 2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Разом з цим, за змістом п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 10 квітня 2019 року (справа №456/647/18, провадження №61-2018св19).

Виходячи з викладеного, встановивши, що між сторонами 21 грудня 2022 року укладено нотаріально посвідчений договір щодо визначення місця проживання дитини з батьком ОСОБА_1 ; відповідач ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей визнала в повному обсязі, - колегія дійшла висновку що суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки сторони не мають спору про визначення місця проживання дітей; спір також був відсутнім станом на час предявлення позову до суду у січні 2023 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують, а навпаки підтверджують висновок місцевого суду, що позов подано з метою вирішення питання щодо оформлення садибної ділянки, на якій розташований будинок де проживають діти; між сторонами спір про визначення місця проживання дітей відсутній.

З урахуванням викладеного, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова