Справа № 333/3093/23
Провадження № 2-о/333/238/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Михайлової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Панченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

21.04.2023 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження, в якій просить суд встановити факт смерті його батька, громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Могиляни Чернігівського району Запорізької області

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що його батько, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Могиляни Чернігівського району Запорізької області, проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер в лікарні Комунальному некомерційному підприємстві «Андріївське територіальне медичне об`єднання» Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області (смт. Андріївка Бердянського району Запорізької області).

У зв`язку із тим, що територія с. Владівка Чернігівської селищної територіальної громади Бердянського району Запорізької області та територія смт. Андріївка Андріївської селищної територіальної громади Бердянського району Запорізької області відносяться до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, заявник не має можливості зареєструвати факт смерті його батька.

З цих підстав, заявник просить суд встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Могиляни Чернігівського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті: смт. Андріївка, Бердянський район, Запорізька область.

Заявник в судове засідання не з`явився, підтверджуючи обставини, викладені в заяві, та підтримуючи вимоги у повному обсязі, просить розглянути справу за його відсутності, про що подав відповідну заяву.

Представник заінтересованої особи повідомлений своєчасно та належним чином, у судове засідання свого представника не направив, причини його неявки суду невідомі.

Суд, розглянувши заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що вимоги заявника про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з п.5 ч.2 ст.283, п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи.

У відповідності до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 р., територія с. Владівка Чернігівської селищної територіальної громади Бердянського району Запорізької області з 26.02.2022 р., а територія смт. Андріївка Андріївської селищної територіальної громади Бердянського району Запорізької області з 03.03.2022 р. відносяться до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 29.02.1960 р. (запис про народження № 8 внесений в книгу реєстрації актових станів 29.02.1960 р.).

Згідно з копією паспорта серії НОМЕР_2 , виданого 10.03.2000 р. Чернігівським РВ УМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_2 є уродженцем села Могиляни Чернігівського району Запорізької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є громадянином України.

Згідно з копією паспорта серії НОМЕР_3 , виданого Веселівським РВ УМВС України в Запорізькій області 27.06.2002 р., ОСОБА_1 , уродженець села Владовка Чернігівського району Запорізької області, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , є громадянином України.

Статтею 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 р., підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

В судовому засіданні встановлено, що надане заявником свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 від 10.02.2023 року видане окупаційною владою і не відповідає формі, затвердженій в установленому законодавством України порядку.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 помер на тимчасово окупованій території, де органи державної влади не здійснюють своїх повноважень, заявник не має можливості у зазначений спосіб зареєструвати факт смерті в органі РАЦС згідно законодавства України через відсутність медичних документів про смерть у встановленій діючим законом формі.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки») в контексті оцінки документу про смерть особи, виданого установою, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування) тощо.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявнику для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті його батька.

Враховуючи, вищевикладене, суд дійшов до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), про встановленняфакту смерті, що є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Керуючись ст. 263-265, 293, 315, 317, 319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа: Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті -задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Могиляни Чернігівського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті: смт. Андріївка, Бердянський район, Запорізька область.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Комунарського

районного суду м. Запоріжжя А.В.Михайлова