Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/210/23
Провадження по справі № 2/514/145/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Тончевої Н.М.,

при секретарі - Георгієвій О.А.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому підготовчому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 , в обґрунтування якої зазначив, що він та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 11.02.2014 року шлюб між ним та ОСОБА_2 був розірваний. Після розірвання шлюбу їх спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Вихованням та матеріальним забезпеченням сина займається він, також для дитини створені всі умови для її проживання та навчання. Дитина й надалі бажає проживати з ним. Крім цього, разом з ними проживають його дружина та інші діти. На теперішній час він є батьком трьох дітей і в нього виникло право на встановлення статусу багатодітної сім`ї відповідно до Закону України «Про охорону дитинства». Тож, для встановлення статусу багатодітної сім`ї та отримання посвідчення батьків багатодітної сім`ї згідно ч. 7 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» він звернувся до Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області із відповідною заявою. Однак, у задоволенні заяви було відмовлено у зв`язку з тим, що ним не надано доказів, підтверджуючих факт проживання та виховання ОСОБА_3 з ним після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 .

Враховуючи вище викладене, позивач просить в судовому порядку визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу між батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач у судове засідання не з`явився, на розгляд суду від нього надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутності, на позовних вимогах наполягає.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася. На адресу суду від неї надійшла заява про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без її участі.

Представник третьої особи у справі в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі. Не заперечуює проти заявлених вимог.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частина 1 статті ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Так, відповідачка на стадії підготовчого провадження звернулась до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України.

Статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини.

Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 2, 3 ст.29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.141 ч.2 СК України).

Пунктами 4, 5, 6 ст.19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 29.09.2007 року, який рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 11.02.2014 року розірвано (а.с.9).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10).

Так, неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу між батьками, залишилася проживати з батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18, 19).

Згідно висновку органу опіки та піклування Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області від 11.04.2023 року №698/01-13 встановлено, що неповнолітня дитина зареєстрована та проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно акту обстеження житлово - побутових умов проживання в будинку де проживає дитина створені необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. З неповнолітньою дитиною, ОСОБА_3 була проведена бесіда в ході якої дитина висловила свою думку про бажання жити разом з батьком. У зв`язку з викладеним, орган опіки та піклування Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Приймаючи до уваги викладене, а також враховуючи, що позивач має можливість створити всі необхідні умови для проживання дитини, забезпечити її гармонійний та всебічний розвиток в атмосфері любові, моральної й матеріальної підтримки, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 76-81, 200, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу між батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Тарутинський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Тончева