Справа № 128/300/23
Провадження № 22-ц/801/1368/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 рокуСправа № 128/300/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Юнекс Банк» на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2023 року, ухвалене суддею Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року позивач АТ «Юнекс Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.07.2019 між АТ «Юнекс Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0.013.347.0719.ФО_К на умовах, що зазначені в ньому, та відповідно до публічної пропозиції «Правила (договірні умови) надання споживчих кредитів АТ «Юнекс Банк», що оприлюднені на офіційному сайті банку.

Відповідно до умов кредитного договору, ОСОБА_1 отримав грошові кошти у сумі 29971,09 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі визначеному кредитним договором. Позичальник зобов`язався повернути кредит частинами та сплачувати проценти за користування кредитом, та комісією за обслуговування кредиту, щомісячно, шляхом сплати чергових платежів, в порядку та на умовах відповідно до пунктів 2.3, 2.4 кредитного договору.

Відповідач взятих на себе за договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі за кредитом, комісію за обслуговування та проценти за користування кредитом, інші платежі, у зв`язку з чим станом на 01.06.2022 сума загальної заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 38657,75 грн., у тому числі: сума заборгованості за кредитом - 19939,33 грн., сума заборгованості за процентами та комісією - 19718,42 грн..

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №0.013.347.0719.ФО-К від 05.07.2019 в розмірі 18942, 67 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 18939,33 грн. та заборгованості за процентами в сумі 3,34 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині відмови стягнення комісії скасувати та постановити в цій частині нове про стягнення комісії в розмірі 19715,08 грн.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції вирішуючи спір в частині відмови стягнення комісії не правильно проаналізував та встановив умови Договору, не звернув уваги, що в відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідною комісією (1.4.3. умови Договору) щомісячно в розмірі 2,99% від суми кредиту зазначеної у п. 1.1. цього Договору та іншими виплатами, передбаченими кредитним договором, в строк до 05.07.2022 включно, згідно з графіком погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки позивач оскаржує рішення в частині відмови стягнення комісії, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість даного рішення лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Тому, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, в іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 05.07.2019 між АТ «Юнекс Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0.013.347.0719.ФО_К, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 29971,09 грн терміном користування до 05.07.2022 (п 1.1 Договору) (а.с. 39).

Відповідно до п. 1.4. Договору за користування кредитом Позичальник сплачує: 1.4.1. проценти за користування кредитом - щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 0,01% річних. 1.4.2. комісію за надання кредиту - одноразово, не пізніше дня отримання кредиту, в розмірі 0,00% (нуль процентiв) від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього Договору. 1.4.3. комісію за обслуговування кредиту - щомісячно, в розмірі 2,99% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору, яка включається до складу щомісячних ануiтетних платежів.

Згідно з п. 2.2 Договору надання кредиту Банком здійснюється протягом одного робочого дня від дати укладення Договору, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника в Банку з подальшим перерахуванням на поточний рахунок у сумі 3021,09 грн на сплату страхового платежу за договором добровільного страхування від нещасних випадків згідно п. 2.10. цього Договору та договором страхування, за умови сплати Позичальником комісій, встановлених п. 1.4.2 цього Договору.

Пунктом 2.3 Договору визначено, що для погашення заборгованості за кредитом, комісії за обслуговування кредиту та нарахованих процентів Позичальником щомісячно до 20 (включно) числа кожного місяця протягом строку дії цього Договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання цього Договору, здійснюється внесення грошових коштів в сумі 1729,14 грн.

Згідно з п. 2.4 Договору погашення заборгованості за кредитом, комiсiї за обслуговування кредиту та процентами, а також інших платежів, передбачених умовами цього Договору, здійснюється за допомогою регулярного платежу, який був встановлений на поточний рахунок Позичальника, шляхом безготівкового перерахування суми платежу визначено в п. 2.3. Договору, та суми інших платежів на рахунок в AT «ЮНЕКС БАНК».

Відповідно до п. 2.7. Договору підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що до підписання ним цього договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування, реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість Кредиту, відповідно до законодавства України та наступного графіку платежів - Графіку погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та обчислення загальної вартості кредиту та орієнтовної реальної рiчної процентної ставки.

В даному договорі сторони узгодили графік платежів, розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг, а також паспорт споживчого кредиту (а. с. 40, 41, 42, 43).

Відповідач підписав заяву на здійснення Регулярного платежу з поточного (карткового) рахунку на рахунок відкритий в АТ «Юнекс Банк», про що свідчить її копія (а.с. 50)

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором слідує, що відповідач свої зобов`язання перед банком не виконував та станом на 01.06.2022 має заборгованість в розмірі 38657,75 грн., у тому числі: сума заборгованості за кредитом - 18939,33 грн., сума заборгованості за процентами - 3,34 грн., сума заборгованості за комісією - 19715,08 грн. (а.с. 4-5).

Так між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підставою позову банком зазначено невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням ним кредитних коштів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії за користування кредитом, суд першої інстанції посилався на положення ЗУ «Про споживче кредитування» та на ту обставину, що позовні вимоги в частині стягнення комісії є недоведеними.

З таким висновком не погоджується апеляційна інстанція, з огляду на таке.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути відсотки та комісію.

Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір № 0.013.347.0719.ФО_К між банком та позичальником було укладено 05.07.2009. Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 втратила чинність на підставі Постанови Національного банку України №49 від 08.06.2017 року. Згідно положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції станом на дату укладення кредитного договору, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить ЗУ «Про споживче кредитування».

З огляду на вищевказане, апеляційний суд звертає увагу на те, що кредитні договори, які були укладені до 2016 року на них розповсюджувалися вказані вище норми права. При цьому, до правовідносин, що виникли між банком та позичальником при укладенні 05.07.2009 кредитного договору № 0.013.347.0719.ФО_К вказані норми закону не можуть бути застосовані, а тому в даному випадку посилання суду першої інстанції на дані правовідносини при ухваленні рішення є безпідставними.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються:

- доходи кредитодавця у вигляді процентів;

- комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо;

- інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Положеннями п. 4 ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що під час першої взаємодії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем, майновим поручителем або третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, у рамках врегулювання простроченої заборгованості кредитодавець, новий кредитор, колекторська компанія зобов`язані повідомити розмір простроченої заборгованості (розмір кредиту, проценти за користування кредитом, розмір комісії та інших платежів, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту), розмір неустойки та інших платежів, що стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит або відповідно до закону.

Таким чином, зміст п. 1.4.3. кредитного договору № 0.013.347.0719.ФО_К від 05.07.2019, відповідно до якого була встановлена комісія за обслуговування кредиту, жодним чином не суперечив вищевказаним нормам ЗУ «Про споживче кредитування», а тому висновки суду про відмову у позові в цій частині є помилковими.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення було неправильно застосовано норми ЗУ «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим суд дійшов до помилкового висновку, що умови кредитного договору № 0.013.347.0719.ФО_К від 05.07.2019 про сплату комісії за обслуговування кредиту, є недоведеними.

Як вже зазначалося вище, відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», в редакції станом на дату укладення вищевказаного кредитного договору, зазначений Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить ЗУ «Про споживче кредитування». У свою чергу, ЗУ «Про споживче кредитування», не забороняє включати до загальних витрат за споживчим кредитом комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

На вказані обставини суд першої інстанції не звернув уваги, а тому безпідставно відмовив у задоволені вимоги щодо стягнення комісії за кредитним договором.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позивач довів свої позовні та апеляційні вимоги в частині стягнення комісії, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за комісією в розмірі 19 715,08 грн.

Наведені в апеляційній скарзі доводи впливають на правильність прийнятого судом рішення та спростовують висновки суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції не повно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку, внаслідок чого безпідставно відмовив у задоволенні стягнення заборгованості за комісією.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача комісії і розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове, позов задовольнити в цій частині. В решті рішення слід залишити без змін.

Поряд з цим, оскільки апеляційна скарга АТ «Юнекс Банк» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині скасуванню, відповідно підлягають вирішенню питання розподілу судових витрат.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, тому з ОСОБА_1 на користь А.Т «Юнекс Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 2684, 00 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 4026,00 грн., а всього 6 710,00 грн.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Юнекс Банк»- задовольнити.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2023 року в частині відмови у стягненні комісії та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове, позов задовольнити повністю в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Юнекс Банк» заборгованість за комісією в сумі 19 715,08 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Юнекс Банк» судові витрати у розмірі 2684, 00 грн - судовий збір за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Юнекс Банк» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4026,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 липня 2023 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета