Справа № 169/335/23
Провадження № 2/169/190/23
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
20 квітня 2023 року смт Турійськ
Турійський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Хвіц Г.Й.
за участю секретаря судового засідання Мисюка П.З.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» (далі ТОВ «ФК «Паріс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 на підставі заяви-договору №0035908 від 18 липня 2019 року, укладеного між ним та АТ «РВС БАНК», отримав споживчий кредит на суму 51 282.05 гривень з фіксованою процентною ставкою в розмірі 18 % річних, комісією за розрахунково касове обслуговування заборгованості 3 %, комісією за надання кредиту 1 282.05 гривень, на строк 24 місяці. У зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору виникла заборгованість у розмірі 71 452.78 гривень, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 51 282.05 гривень, процентів за користування кредитом - 5 923.05 гривень, комісії 12 307.68 гривень, пені 1 940 гривень. Вказуючи, що 05 березня 2020 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено договір про відступлення права вимоги №05/03/2020-1, згідно з яким позивачу відступлено, зокрема, право вимоги до ОСОБА_1 за заявою-договором №0035908 від 18 липня 2019 року на суму 71 452.78 гривень, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також на підставі частини другої статті 625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 13 576.83 гривень, 25 376.79 гривень річних та судові витрати.
Суддя своєю ухвалою прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила провадження у справі та розгляд справи постановила проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Паріс» не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак до позовної заяви директор вказаного товариства В.О. Слюзенко додав клопотання, в якому вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи та просив справу розглядати за відсутності представника ТОВ «ФК «Паріс».
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився і від нього не надійшло повідомлення про причини його неявки. Про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, відзиву на позовну заяву не подав.
Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд своєю ухвалою від 20 квітня 2023 року постановив проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.
Як установив суд, що 18 липня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «РВС БАНК» підписано заяву-договір № 0035908 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
Згідно вказаної заяви-договору, додатку №1 до неї відповідач отримав споживчий кредит шляхом перерахунку на картковий рахунок коштів у сумі 51 282.05 гривень строком на 24 місяці, з фіксованою процентною ставкою 18 % річних, комісією за розрахунково касове обслуговування заборгованості 3 %, комісією за надання кредиту 1 282.05 гривень (а.с. 16, 17).
Зарахування грошових коштів у розмірі 51 282.05 гривень АТ «РВС БАНК» на картковий рахунок відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с. 25-33).
У частині першій статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
З матеріалів справи видно, що 05 березня 2020 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено договір про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1 (а.с. 18-20).
Відповідно до пункту 1.2. цього договору, право вимоги за кредитними договорами відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи: право вимоги основної суми заборгованості за кредитним договором; право вимоги суми нарахованих процентів за кредитним договором, строк платежу по яких настав на дату укладення цього договору; процентів; сплати інших платежів, згідно з умовами кредитного договору, які виникли та/або можуть виникнути після укладення цього договору, тощо.
Того ж дня між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «Паріс» підписано акт прийому-передачі прав і документів до Договору про відступлення права вимоги №05/03/2020-1 від 05 березня 2020 року (а.с. 22).
Згідно з додатком №1 до Договору про відступлення права вимоги новому кредитору відступлено заборгованість за договором №0035908 від 18 липня 2019 року на загальну суму 71 452.78 гривень, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 51 282.05 гривень, процентів за користування кредитом - 5 923.05 гривень, комісії 12 307.68 гривень, пені 1 940 гривень (а.с. 21).
10 листопада 2022 року позивач направив на адресу відповідача ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання №07112022/1 від 07 листопада 2022 року (а.с. 40, 41), яку відповідач залишив без відповіді та задоволення.
За таких обставин справи, які підтверджуються належними та допустимими доказами, встановивши, що 05 березня 2020 року ТОВ «ФК «Паріс» на підставі договору про відступлення права вимоги отримало право вимоги за договором №0035908 від 18 липня 2019 року на загальну суму 71 452.78 гривень, то суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову в цій частині і стягнення з відповідача на користь позивача цієї суми заборгованості за кредитним договором.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь на підставі частини другої статті 625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 13 576.83 гривень та 25 376.79 гривень річних за період з 05 березня 2020 року до 23 лютого 2022 року.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 10 травня 2022 року по справі № 522/9547/13-ц зазначено, що проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Із розрахунку позивача видно, що 25 376.79 гривень річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України за період з 05 березня 2020 року до 23 лютого 2022 року позивач нарахував, виходячи із розміру процентів 18%, посилаючись на пункт 7.7.2.17 Публічної пропозиції, яка не містить відомостей про ознайомлення з нею ОСОБА_1 .
Враховуючи, що заява-договір №0035908 від 18 липня 2019 року та додаток №1 до неї не містять в собі відомостей щодо узгодження зміни процентної ставки для розрахунку відсотків річних за частиною другою статті 625 ЦК України, то суд вважає, що даний розрахунок слід проводити, виходячи із розміру процентної ставки 3 % річних від простроченої суми, що прямо передбачено нормами цивільного законодавства.
Таким чином, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України з відповідача на користь позивача слід стягнути за період з 05 березня 2020 року до 23 лютого 2022 року інфляційні втрати в розмірі 13 576.83 гривень та 3% річних в розмірі 4 234.31 гривень (71 452.78 гривень * 3% * 721 день / 365 днів у році/ 100).
В решті позову слід відмовити.
За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та договором про відступлення права вимоги в розмірі 71 452.78 гривень, інфляційних втрат в розмірі 13 576.83 гривень та 4 234.31 гривень річних.
Відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (80.85%) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 170.01 гривень (2 684 гривень * 80.85 % / 100%).
На підставі викладеного, статей 512, 514, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 634, 1054 ЦК України та керуючись статтями 141, 263 - 265, 268, 273, 279, 280, 282, 354 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 71 452 (сімдесят одна тисяча чотириста п`ятдесят дві) гривні 78 (сімдесят вісім) копійок, 13 576 (тринадцять тисяч п`ятсот сімдесят шість) гривень 83 (вісімдесят три) копійки інфляційних втрат та 4 234 (чотири тисячі двісті тридцять чотири) гривні 31 (тридцять одну) копійку річних.
У решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» судовий збір у розмірі 2 170 (дві тисячі сто сімдесят) гривень 01 (одну) копійку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо учасниками справи не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Ім`я відповідача ОСОБА_1 , житель: АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , номер і серія паспорта невідомі.
Повне заочне рішення складено 20 квітня 2023 року.