УХВАЛА

24 квітня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/366/23

Провадження №2/152/129/23

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

розглянувши в залі суду у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Залокоцька Вікторія Дживанівна, до Джуринської сільської ради, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визнання в порядку спадкування права постійного користування земельною ділянкою,

встановив:

15.03.2023 року адвокат Залокоцька В.Д. звернулася до Шаргородського районного суду з означеним позовом в інтересах ОСОБА_1 до Джуринської сільської ради про визнання в порядку спадкування права постійного користування земельною ділянкою, в якому просить визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 право постійного користування землею для розширення та ведення особистого підсобного господарства площею 0,47 га, що знаходиться на території Джуринської сільської ради Жмеринського району Вінницької області та належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ВН б/н від 21.12.2001 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_4 , який на день смерті постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, зокрема, земельна ділянка площею 0,47 га, яка знаходиться на території колишньої Сапіжанської сільської ради, а тепер Джуринської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, із цільовим призначенням для розширення та ведення особистого підсобного господарства.

На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем проживали його дружина ОСОБА_1 та дочки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Мати померлого ОСОБА_4 ОСОБА_2 та його дочки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відмовилися від прийняття спадщини та подали нотаріусу відповідні заяви про відмову, відтак спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, зокрема, на земельну ділянку площею 0,47 га, звернулася до державного нотаріуса Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області Масилюк Р.М., проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що нею не було подано документу, який посвідчує право власності спадкодавця на майно, а не право постійного користування земельною ділянкою.

Оформити спадщину в нотаріальній конторі позивач не може через відсутність встановленої законодавством процедури нотаріального оформлення спадкування права постійного користування земельною ділянкою.

Право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01.01.2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем. Право постійного користування зберігається за таким користувачем до приведення прав та обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства,

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 14 ЗК України підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у ст.141 ЗК України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою (висновок ВП ВС у постанові від 05.11.2019 року у справі №906/392/18).

Статті 27, 114 ЗК Української PCP від 18.12.1990 року, а також стаття 141 чинного ЗК України не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування земельною ділянкою не припиняється смертю особи, якій було надано таке право, незалежно від цільового призначення відповідної земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду у п.61 постанови від 23.06.2020 року у справі №179/1043/20 визначила, що перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначені у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.

Спадкодавець ОСОБА_4 , в силу вимог ст.ст.21, 23 ЗК Української PCP від 18.12.1990 року, чинного на той час, набув право постійного користування земельною ділянкою площею 0,47 га, розташованою на території Сапіжанської сільської ради, переданою для розширення та ведення особистого підсобного господарства, отже на момент смерті ОСОБА_4 до складу спадщини входило його право постійного користування на зазначену земельну ділянку, яке не припинилося внаслідок його смерті.

Частиною 3 ст.22 Конституції України встановлено, що при ухваленні нових законів або внесенні змін в чинні закони не допускається звуження обсягу та змісту існуючих прав і свобод. Ця норма, згідно зі ст.8 Конституції України, має найвищу юридичну силу і є нормою прямої дії, вона не може ігноруватися з тієї причини, що суперечить міжнародному договору або практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.6 Перехідних положень ЗК України, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, не може бути позбавлені права переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, позивач ОСОБА_1 , успадкувавши право постійного користування земельною ділянкою, відповідно до Перехідних положень ЗК України, повинна переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на земельну ділянку.

Особи, які набули право постійного користування земельною ділянкою у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка б дозволяла припинити право постійного користування земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним.

У пункті 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі №6-138цс13 зроблено висновок, що спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Пунктом п`ятим Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Пунктом 80 постанови ВП ВС від 20.11.2019 року у справі №368/54/17 (провадження №14-487цс19) визначено, що, враховуючи те, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, спадкоємець стає учасником правовідношення з довічного успадковуваного володіння.

В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у справах даної категорії відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини виключно за умови відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

Належними відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Сільські, селищні ради можуть бути залучені в якості третіх осіб у спорах щодо земельних ділянок, які знаходяться на території відповідної ради (Постанова Верховного Суду від 07.06.2021 року у справі №939/2207/19).

У постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року в справі №265/6868/16-4 (провадження №61-34234с18) вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Таким чином, оскільки інші спадкодавці за законом подали заяви про відмову від прийняття спадщини, а також беручи до уваги, що постійне користування земельною ділянкою не є правом власності, то належним відповідачем у даній справі є територіальна громада села Джурии Жмеринського району Вінницької області ще й з підстав того, що спірне майно перебуває на території даної об`єднаної територіальної громади.

При обґрунтуванні правових підстав позову позивач покликається на норми ст.9, ч.3 ст.22, ст.41 Конституції України, ст.ст.1216-1218, 1225, 1261, 1268, 1270, п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст.125, 141, п.6 Перехідних положень ЗК України, ст.ст.7, 19, 23, 27, 56, 114 ЦК Української PCP.

15.03.2023 року ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Залокоцька В.Д., до Джуринської сільської ради, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання в порядку спадкування права постійного користування земельною ділянкою; розгляд цивільної справи призначено у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого провадження; призначено підготовче судове засідання на 24.04.2023 року.

У підготовче судове засідання 24.04.2023 року сторони у справі та їх представники, а також треті особи не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.23, 24, 25, 26, 27, 28).

21.04.2023 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Залокоцької В.Д., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АА від 14.03.2023 року (а.с.17), до суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду (а.с.30).

Підготовче судове засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.198 ЦПК України).

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України).

Таким чином, підстав для відкладення розгляду клопотання представника позивача про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду у підготовчому судовому засіданні 24.04.2023 року суд не вбачає.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що підготовче судове засідання у означеній справі 24.04.2023 року здійснюється у відсутності сторін та їх представників, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

Розглянувши клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Залокоцької В.Д. про залишення позовної заяви без розгляду, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи…

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, зокрема, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Як встановлено судом, представник позивача адвокат Залокоцька В.Д., що діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АА №1280077 від 14.03.2023 року (а.с.17) має права, передбачені законодавством для позивача, оскільки з ордеру вбачається, що договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежуються, тому подання нею до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси позивача.

Таким чином, оскільки представник позивача адвокат Залокоцька В.Д. до початку розгляду справи по суті подала клопотання, в якому просить залишити позов ОСОБА_1 до Джуринської сільської ради, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання в порядку спадкування права постійного користування земельною ділянкою, без розгляду, то суд вважає, що означене клопотання про залишення позову без розгляду підлягає задоволенню.

Керуючись ст.13, п.5 ч.1 ст.257, ст.ст.258, 260, 261, 274-279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Клопотання адвоката Залокоцької Вікторії Дживанівни про залишення позову без розгляду задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Залокоцька Вікторія Дживанівна, до Джуринської сільської ради, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визнання в порядку спадкування права постійного користування земельною ділянкою залишити без розгляду.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

Ухвала складена та підписана 24.04.2023 року.

Суддя: