Ухвала

26 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 203/284/17

провадження № 61-8659ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, третя особа - ОСОБА_4 та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності, стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2022 року особа, яка не приймала участі у справі, ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду 26 жовтня 2021 року у вказаній вище справі. В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржену постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В. від 16 вересня 2022 року залишено без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 та надано строк для усунення недоліків скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме: для надання нової редакції касаційної скарги, в якій зазначити ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 та її місце проживання чи перебування та сплати судового збору.

Ухвала Верховного Суду від 16 вересня 2022 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 19 вересня 2022 року.

Копія ухвали суду касаційної інстанції від 16 вересня 2022 року направлена на адресу ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_1 ), яка зазначена в касаційній скарзі.

Відповідно до даних автоматизованої системи документообігу суду 03 листопада 2022 року до Верховного Суду повернулося рекомендоване поштове відправлення № 490, яким надіслано ОСОБА_1 копію ухвали суду касаційної інстанції від 16 вересня 2022 року.

09 листопада 2022 року копію ухвали суду касаційної інстанції від 16 вересня 2022 року повторно надіслано на поштову адресу заявника.

27 грудня 2022 року копію ухвали суду касаційної інстанції від 16 вересня 2022 року повторно надіслано на поштову адресу заявника.

Відповідно до даних автоматизованої системи документообігу суду 28 грудня 2022 року до Верховного Суду повернулося рекомендоване поштове відправлення № 020, яким надіслано ОСОБА_1 копію ухвали суду касаційної інстанції від 16 вересня 2022 року, з довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до даних автоматизованої системи документообігу суду 01 березня 2023 року до Верховного Суду повернулося рекомендоване поштове відправлення № 865, яким надіслано ОСОБА_1 копію ухвали суду касаційної інстанції від 16 вересня 2022 року, з довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання».

Під час телефонної розмови працівника апарату Верховного Суду із ОСОБА_1 за номером телефону, вказаним ним у касаційній скарзі, останнім було повідомлено іншу поштову адресу, ніж та, що вказана у касаційній скарзі, а саме: АДРЕСА_2 . При цьому, заявнику було повідомлено, що його касаційна скарга була залишена без руху, а листи, надіслані на адресу, яка зазначена у касаційній скарзі, повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Після чого, Верховним Судом повторно направлено на адресу ОСОБА_1 , зазначену ним під час телефонної розмови ( АДРЕСА_2 ), копію ухвали Верховного Суду від 16 вересня 2022 року.

Відповідно до даних автоматизованої системи документообігу суду 21 квітня 2023 року до Верховного Суду повернулося рекомендоване поштове відправлення № 574, яким надіслано ОСОБА_1 копію ухвали суду касаційної інстанції від 16 вересня 2022 року, з довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання».

Станом на 26 квітня 2023 року вимоги суду касаційної інстанції не виконано.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги, як неподаної, особі, яка її подала, з огляду на таке.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» (заява № 70329/12 та 5 інших заяв) зазначав, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи.

Статтю 6 Конвенції не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції. Від національних органів влади також не вимагається забезпечення бездоганного функціонування поштової системи. Тим не менш, загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу. Невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе у провадженні.

У справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

ЄСПЛ вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Місцезнаходження ОСОБА_1 не відноситься до території, на якій проводяться (проводились) бойові дії, та не є тимчасово окупованою територією.

Виходячи з того, що заявнику надавався достатній строк для усунення недоліків касаційної скарги, з урахуванням обставин, які склалися у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, однак, він не проявив належної обачності в захисті своїх прав, не цікавилася результатами розгляду касаційної скарги та не звертався із заявою про продовження строку для усунення вказаних недоліків, та враховуючи, що станом на 26 квітня 2023 року вимоги ухвали суду касаційної інстанції від 16 вересня 2022 року не виконані, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, касаційна скарга ОСОБА_1 має бути визнана неподаною та повернута заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, третя особа - ОСОБА_4 та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності, стягнення грошової компенсації, визнати неподаною та повернути.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко