Справа №569/3613/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради про визнання частково недійсним наказу про приватизацію, скасування свідоцтва про право власності на житло та державної реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради (далі - відповідачі), в якому просить визнати частково недійсним наказ Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради від 28 жовтня 2005 року № 518 в частині участі у приватизації ОСОБА_1 , зокрема передачі у приватну спільну власність 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на житло від 28 жовтня 2005 року на квартиру АДРЕСА_1 , видане Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є військовослужбовцем та проходить з 20 грудня 2020 року військову службу за контрактом на посадах осіб офіцерського складу в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та з 20 грудня 2020 по даний час постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 у своєї рідної баби ОСОБА_4 .

Після розлучення його батьків 20 березня 2002 року, він з травня 2002 року по 31 серпня 2015 року фактично постійно проживав зі своїм батьком ОСОБА_5 (на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) у своєї баби ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . У період з 01 вересня 2015 року по 19 грудня 2020 року після закінчення в 2015 році Рівненської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 15 у м. Рівне, він навчався та проходив військову службу в ІСЗЗІ НТУУ «КПІ» ім. І. Сікорського, де також там проживав в гуртожитку та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . По завершенню навчання згідно до направлення продовжив військову службу з 20 грудня 2020 року за контрактом на посадах осіб офіцерського складу в 4 Територіальному вузлі урядового зв`язку Держспецзв`язку, який дислокується у м. Рівне, де служить і по даний час.

Для належного підтримання юридичного зв`язку між ним, як громадянином України та державою, з метою взаємного виконання прав і обов`язків, він вирішив у зв`язку із перебуванням за місцем проходження служби у м. Рівне та за відсутністю інших можливостей реєстрації, зареєструватися на певний час у своїх батьків за адресою: АДРЕСА_3 .

З метою реалізації свого права, як військовослужбовця на отримання жилого приміщення, при постановці на квартирний облік для забезпечення житлом за місцем проходження служби йому стало відомо 25 січня 2021 року про наявність у нього на праві приватної спільної власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Про те, що на праві приватної спільної власності у нього є 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 , стало відомо випадково з документів, які він отримав з Рівненського Міського бюро технічної інвентаризації Виконавчого комітету Рівненської міської ради, а саме з довідок від 25 січня 2021 року № 140/38, 141/39, які необхідні були для постановки на квартирний облік за місцем проходження служби.

Як з`ясувалось у 2005 році, будучи малолітнім, він увійшов у приватизацію вказаної квартири з державного житлового фонду разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 та сестрою ОСОБА_3 , які проживали та були зареєстровані у даній квартирі на час здійснення приватизації.

Відповідно до наказу Управління ЖКГ виконавчого комітету Рівненської міської ради від 28 жовтня 2005 року № 518 було видане Свідоцтво про право власності на житло від 28 жовтня 2005 року, згідно до якого власниками квартири на праві приватної спільної часткової власності за адресою: АДРЕСА_3 є три особи, зокрема ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Вважає, що приватизація частини вказаної квартири ОСОБА_2 на його ім`я, без його згоди, коли він був малолітнім та фактично у ній не проживав, наразі порушує його права та майнові інтереси - є незаконною, оскільки позбавляє можливості самостійно, відповідно до власної волі та інтересу, реалізувати своє повноцінне право на приватизацію та отримання житла у порядку, передбаченому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у тому числі і права на отримання належного службового житлового приміщення.

Вказує, що спір між його батьками після їх розлучення щодо його місця реєстрації та проживання був відсутній, так як за їх спільною згодою, оскільки йому було на той час менше десяти років, його місце реєстрації залишилось за адресою проживання матері ОСОБА_2 , а фактичне постійне місце проживання за адресою проживання батька ОСОБА_5 .

Оскільки наміру на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_3 він не мав, фактично у цій квартирі не проживав і письмової згоди на приватизацію квартири не давав, тому що був малолітнім, та бажання реалізовувати своє право на приватизацію житла не висловлював, до того ж і не був обізнаний про оформлення документів щодо приватизації означеної квартири та про вчинення зазначених дій його ніхто не повідомляв - є всі підстави вважати його участь у проведеній приватизації зазначеної квартири незаконною, зокрема без згоди позивача, який на момент приватизації був малолітнім, фактично не проживав разом із відповідачем ОСОБА_2 у зазначеній квартирі, та визнання частково недійсним наказу Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради в частині передачі ОСОБА_1 у приватну спільну власність 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , а також визнання недійсним Свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 2005 року та скасування державної реєстрації права власності на зазначену квартиру, оскільки воно суперечить законодавству і порушує його цивільні права та інтереси.

Щодо строків звернення до суду вказує, що враховуючи те що, у зазначеній квартирі він не проживав і не проживає, а об`єктивних можливостей бути обізнаним про обставини щодо приватизації на нього 1/3 частини зазначеної квартири не було до того часу, коли це стало йому відомо випадково з довідок РМБТІ від 25 січня 2021 року № 140/38, 141/39, тому до січня 2021 року він не був обізнаний про порушення свого права, і вважає, що саме з цього часу починає перебігати строк позовної давності в даному спорі.

07 квітня 2023 року Департаментом інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки чинним на час приватизації квартири законодавством не було заборонено приватизацію батьками житла в інтересах дітей.

Вказує, що в жовтні 2005 року до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради від ОСОБА_2 (матері позивача) надійшла заява про передачу в приватну спільну часткову власність (в рівних долях по 1/3 частині) займаної квартири АДРЕСА_3 . До заяви долучено довідку про склад сім`ї із трьох осіб: ОСОБА_2 (основний квартиронаймач), ОСОБА_1 (син ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 (дочка ІНФОРМАЦІЯ_2 ). На момент приватизації позивачу не виповнилося 8 років, отже, мати була його законним представником. На підставі поданої заяви, довідки про склад сім`ї та копій свідоцтва про народження дітей заявниці ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради видано наказ № 518 від 28 жовтня 2005 року «Про передачу жита у приватну власність» та свідоцтво про право власності на житло від 28 жовтня 2005 року. Проте, як з`ясувалося, в додатку № 2 до даного наказу, який містить перелік осіб, яким передається у приватну власність квартира, зазначено лише ОСОБА_2 . З`ясувати причини розбіжностей у зазначеному наказі та свідоцтві про право власності щодо осіб, які приватизували вказану квартиру, не представляється за можливе, у зв`язку із давністю подій.

За таких обставин вимога позивача щодо визнання частково недійсним наказу Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради № 518 від 28 жовтня 2005 року «Про передачу жита у приватну власність» в частині участі в приватизації ним квартири АДРЕСА_1 , безпідставна. Звертає також увагу, що приватизація квартири у 2005 році не призвела до звуження обсягу існуючих майнових прав неповнолітнього на той час позивача та/або порушення охоронюваних законом його інтересів.

Також позивачем не надано суду будь-яких доказів, які підтверджували б його небажання брати участь у приватизації квартири АДРЕСА_1 , а також, що приватизація була нав`язана йому матір`ю.

Крім того, законодавство про приватизацію не передбачає обов`язку органу приватизації досліджувати фактичне місце проживання осіб, які беруть участь у приватизації чи прогнозувати можливе «порушення» права на приватизацію житла неповнолітніх у майбутньому.

З огляду на нормативне врегулювання порядку проведення приватизації квартир та перелік документів, які для цього були необхідні, очевидно, що підстав для відмови у приватизації квартири в органу приватизації не було, тому Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради надаючи згоду на приватизацію квартири, у тому числі і неповнолітньому на той час позивачу, діяло у відповідності до чинного законодавства та в межах повноважень.

14 квітня 2023 року позивач подав відповідь на відзив, в якому просив позов задовольнити. Та вказав, що питання надання згоди неповнолітніми членами сім`ї, які проживали в жилому приміщенні, що приватизується, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» не визначено, однак разом з тим, з аналізу положень законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, можна зробити висновок, що у разі приватизації житла, у якому постійно проживають на законних підставах також неповнолітні діти, потрібна письмова заява їх законного представника щодо згоди на приватизацію з урахуванням інтересів неповнолітніх. Ознайомившись зі змістом копії заяви ОСОБА_2 від 04 жовтня 2005 року вх. № 18940, поданої до уповноваженого органу для оформлення у приватну власність квартири, вважає, що вона подана з порушенням, оскільки окрім підпису про згоду наймача ОСОБА_2 на приватизацію в заяві відсутні будь-які додаткові письмові підтвердження, зокрема письмова згода, підпис від законного представника неповнолітнього на той час ОСОБА_1 та неповнолітньої на той час ОСОБА_3 щодо їх згоди на приватизацію, а наявність в заяві їхніх інформаційних даних, зокрема прізвища, ім`я та по батькові, та свідоцтва про народження не є доказом письмового підтвердження законного представника щодо згоди на приватизацію з урахуванням інтересів неповнолітніх. Також, в у другому розділі заяви письмово вказано поверхнево розподіл власності між членами сім`ї, зазначивши лише записом «у рівних частках» без конкретної інформації кому між членами сім`ї (прізвище, ім`я та по-батькові) і в яких саме частках у математичному обчисленні передбачається розподіл власності. Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради у своєму відзиві на позов не навів жодних належних доказів того, що саме мати позивача була його законним представником на момент приватизації квартири, оскільки він на той час проживав постійно за іншим місцем проживання зі своїм батьком ОСОБА_5 , який відповідно і був на той час його законним представником.

Окрім того, як підтвердив Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради у своєму відзиві, на підставі поданої з доданими до неї документами заявниці ОСОБА_2 , Управлінням ЖКГ виконавчого комітету Рівненської міської ради видано наказ № 518 від 28 жовтня 2005 року «Про передачу житла у приватну власність» та свідоцтво про право власності на житло від 28 жовтня 2005 року, однак передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, які оформлюються розпорядженням. Іншими розпорядчими документами оформлювати рішення про передачу квартир (будинків) у власність громадян, зокрема і видання наказів, на законодавчому рівні не передбачено. До того ж Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради підтвердив та не заперечив у своєму відзиві факт щодо виявлених розбіжностей між наказом та свідоцтвом про право власності, щодо осіб, які приватизували вказану квартиру.

В судове засідання позивач не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час дату та місце розгляду справи. 17 квітня 2023 року позивач подав до суду клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримує.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час дату та місце розгляду справи. 19 квітня 2023 року відповідач подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час дату та місце розгляду справи. 19 квітня 2023 року відповідач подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення.

В судове засідання представник Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час дату та місце розгляду справи. 19 квітня 2023 року представник ОСОБА_7 подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за відсутності представника Департаменту, позовні вимоги не визнають та просять відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом ОСОБА_2 звернулася до начальника Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради з заявою про передачу в приватну спільну часткову власність в рівних частках займаної квартири АДРЕСА_3 . Уповноваженим власником квартири просила визначити її і серед членів сім`ї вказала ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

До заяви ОСОБА_2 долучила довідку про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення від 26 вересня 2005 року №1724, видану ЖКП «Західне» УЖКГ Рівненського міськвиконкому, де вказано, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового Фонду» ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету міської ради № 518/01 від 28 жовтня 2005 року «Про передачу житла у приватну власність», зокрема п. 2 затверджено розрахунки та задоволено прохання і передано у приватну власність квартири мешканцям, згідно зі ст. 5 п. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та нараховані суми житлових чеків за недостатню площу (Додаток 2). В додатку 2 до вказаного наказу під п. 1 вказано ОСОБА_2 , квартира - АДРЕСА_3 , загальна площа 47,50, відновна вартість 8,55, компенсація 1,57.

Як слідує з Свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 2005 року Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради посвідчує, що квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_3 дійсно належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 1/3, ОСОБА_1 1/3, ОСОБА_3 1/3. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 47,5 (ж.п. 23,9) кв.м. Свідоцтво видане згідно з наказом від 28 жовтня 2005 року №518.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8864379 від 07 листопада 2005 року слідує, що 07 листопада 2005 року за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках зареєстровано право спільної часткової власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки №140/38 від 25 січня 2021 року КП «РМБТІ» ОСОБА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 2005 року, яке видане Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Відповідно до довідки №141/39 від 25 січня 2021 року КП «РМБТІ» ОСОБА_1 брав участь в безоплатній приватизації житлового фонду м. Рівне, а саме за адресою: АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 2005 року, яке видане Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради. Загальна площа квартири - 47,50 кв.м. Житлова площа квартири - 23,90 кв.м. Участь в приватизації квартири брали 3 громадян.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне 09 грудня 1997 року, серії НОМЕР_1 .

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано 20 березня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 11 вересня 2014 року, серії НОМЕР_2 .

Згідно Атестата про повну загальну середню освіту НОМЕР_3 ОСОБА_1 здобув повну загальну середню освіту в 2015 році у Рівненській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №15 Рівненської міської ради.

Згідно Диплома бакалавра НОМЕР_4 ОСОБА_1 закінчив у 2019 році Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» та здобув ступінь вищої освіти бакалавр, а згідно Диплома магістра НОМЕР_11 ОСОБА_1 закінчив у 2020 році Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» та здобув ступінь вищої освіти магістр.

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади №2023/001680683 від 23 лютого 2023 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно довідки №43 від 08 лютого 2023 року, службового посвідчення НОМЕР_5 ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом на посадах осіб офіцерського складу у 4 територіальному вузлі урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (м. Рівне).

Окрім того, як слідує з свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 13 лютого 1974 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розірвано шлюб і прізвище ОСОБА_9 змінено на ОСОБА_10 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу №6 від 19 січня 2023 року.

З копії паспорта ОСОБА_6 серії НОМЕР_7 слідує, що вона 09 квітня 2014 року знята з реєстрації місця проживання Франківським РВ у м. Львові ГУДМС України в Львівській області та з 23 квітня 2014 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом.

Станом на час подання до органу приватизації заяви ОСОБА_2 про передачу їй та членам її сім`ї в приватну власність квартири та видачу наказу про приватизацію вказаної квартири приватизація здійснювалася у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.

До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра.

Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Згідно ч. 1, 2, 3, 4, 5, 10, 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду, вирішуються судом.

Як зазначено в п. 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15 вересня 1992 року №56, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

Згідно п. 18, 20, 21, 23, 24, 26 даного Положення, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію.

При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5).

У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданими до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, а також документом, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів, чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.

Зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані в залежності від складу сім`ї і розміру загальної площі квартири (будинку), оформляє розрахунки (додатки 6, 7) та видає розпорядження (додаток 8). При створенні підприємства по оформленню документів ця робота виконується вказаним підприємством (крім оформлення розпорядження).

На підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру (додаток 9), а на одноквартирний будинок - паспорт на домоволодіння, свідоцтво про право власності на житло (додаток 10) та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі (додаток 11).

Батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах (ч. 1 ст. 177 СК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право лише самостійно вчиняти дрібні побутові правочини; здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.

Відповідно до ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України, яка встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним ( частина 1 стаття 215 ЦК України).

У розумінні положень наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №815/6945/16 (провадження №11-439апп18)).

Захисту підлягає лише порушене, невизнане право чи законний інтерес особи. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі №571/1168/17 (провадження №61-8227св21), від 21 липня 2021 року у справі №296/3367/18 (провадження №61-16274св19) та інші).

Як встановлено судом позивач станом на час приватизації був малолітнім. Він проживав та був зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення від 26 вересня 2005 року №1724, виданої ЖКП «Західне» УЖКГ Рівненського міськвиконкому.

Його матір ОСОБА_2 , діючи у власних інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей, як законний представник, звернулася до начальника Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради з заявою про передачу в приватну спільну часткову власність в рівних частках займаної квартири АДРЕСА_3 . Уповноваженим власником квартири просила визначити її і серед членів сім`ї вказала ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Наказом Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету міської ради № 518/01 від 28 жовтня 2005 року «Про передачу житла у приватну власність» передано у приватну власність квартиру та видано свідоцтво про право власності на житло від 28 жовтня 2005 року, згідно якого на праві спільної часткової власності квартира за адресою: АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_2 - 1/3, ОСОБА_1 - 1/3 та ОСОБА_3 - 1/3.

Виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, позивач як член сім`ї наймача ОСОБА_2 , який був зареєстрований та проживав станом на 2005 рік за адресою: АДРЕСА_3 , на законних підставах брав участь у приватизації, і така враховувала потреби та норми житлової площі малолітнього на той час позивача.

Законодавством України відмова від участі у приватизації житла осіб зареєстрованих у житловому приміщенні не передбачена, крім виключних випадків. Відповідно, згоду на участь у приватизації надають всі повнолітні члени сім`ї, а представниками дітей виступають їх батьки. Відтак, приватизація даної квартири здійснена відповідно до вимог чинного на час її проведення законодавства і підстави для визнання недійсними та скасування наказу Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради від 28 жовтня 2005 року № 518 в частині участі у приватизації ОСОБА_1 , свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 2005 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, відсутні.

Що стосується доводів позивача про те, що така приватизація відбулася без його згоди, наміру на приватизацію він не мав, письмової згоди на приватизацію він не давав, то такі також не можуть бути підставою для визнання її недійсною з огляду на наведені вище норми права щодо часткової цивільної дієздатності осіб, які не досягли чотирнадцяти років, та повноважень на прийняття рішення щодо приватизації житла батьками за неповнолітніх членів сім`ї. Матір ОСОБА_2 , відповідно до вимог до діючих на той час норм цивільного і сімейного права, діяла в його інтересах як законний представник і його згода не була потрібна. Враховуючи, що позивач на час приватизації був зареєстрований та проживав за адресою своєї матері, а відтак будь-які підстави вважати, що матір діяла всупереч інтересам дитини, у суду відсутні. Крім того, подання окремої письмової згоди законного представника малолітньої дитини щодо його згоди на приватизацію житла за малолітньою особою жодним нормативно-правовим актом передбачене не була.

Належних доказів того, що позивач на момент приватизації не проживав за адресою: АДРЕСА_3 , а проживав за іншою адресою, і які б спростували довідку про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення від 26 вересня 2005 року №1724, видану ЖКП «Західне» УЖКГ Рівненського міськвиконкому, він не подав, в тому числі і клопотання про виклик і допит свідків не заявляв.

Також позивачем відповідно до ст. 81 ЦПК України не надано суду належних доказів, що його матір під час приватизації діяла під впливом помилки щодо правової природи правочину, його змісту, прав сторін, що в свою чергу призвело до порушення вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Доводи позивача про те, що Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету міської ради видало наказ № 518/01 від 28 жовтня 2005 року «Про передачу житла у приватну власність», а не розпорядження, на увагу не заслуговують, оскільки оспорюваний наказ з відповідними додатками повністю відповідає вимогам до розпорядження, наведеним в додатку 8 до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15 вересня 1992 року №56.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що позивачем не доведено обставин, на які він посилався, а тому вимоги позову про визнання частково недійсним наказу про приватизацію, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло та скасування державної реєстрації права власності задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради про визнання частково недійсним наказу про приватизацію, скасування свідоцтва про право власності на житло та державної реєстрації права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_9 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , паспорт № НОМЕР_10 .

Відповідач - Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради, місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 45, м. Рівне, .

Повне судове рішення складено 24 квітня 2023 року.

Суддя О.О. Першко