Справа № 168/284/23
Провадження № 2/168/118/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2023 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Хаврони О.Й.,

з участю: секретаря Островерхої Т.С.,

прокурора Романюк Н.М.,

представника третьої особи Багацького Є.Г.,

представника відповідача Карпука А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в смт. Стара Вижівка в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Ліси України» до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

Керівник Ковельської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з позовом до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки.

Позов обґрунтовує тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області №3-868/15-16-СГ від 25.03.2016 надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки, орієнтовною площею 1 га, розташованої на території Кримненської сільської ради Старовижівського району.

У подальшому наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області №3-2121/15-16-СГ від 27.05.2016 затверджено проект землеустрою та передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0219 площею 1 га для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0219 зареєстрована 21.12.2016 із зазначенням її цільового призначення - для ведення особистого селянського господарства. Крім цього, відповідно до вихідної земельно-кадастрової інформації земельна ділянка, що передана у власність ОСОБА_1 відноситься до категорії - землі сільськогосподарського призначення, пасовища.

Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0219 - 01.03 Для ведення особистого селянського господарства, зареєстрована в ДЗК 12.05.2016.

Поряд з цим, рішенням Волинської обласної ради №13/2 від 18.08.2000 «Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств»» надано дозвіл на складання проектів відведення земель лісового фонду, які знаходились у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств державним лісгоспам державного лісогосподарського об`єднання «Волиньліс», спеціалізованим лісогосподарським підприємствам - правонаступникам спеціалізованому акціонерному товариству «Тур» згідно з додатками. Згідно з додатком №13 до вищезазначеного рішення обласної ради Кримненська сільська рада передала 408,4 га Держоб`єднанню «Волиньліс».

Згідно з листом ДП «Ковельське лісове господарство» № №02-17/659-22 від 15.09.2022 земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0219 площею 1 га згідно з матеріалами лісовпорядкування 2012 року знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення у кварталі 19 виділах 34 та 36 Любохинівського лісництва.

Інформація про накладення земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0219 на земельні ділянки державного лісового фонду ДП «Старовижівське ЛГ» підтверджується також листом ВО «Укрдержліспроект» № 137 від 14.02.2022, згідно з яким вищевказана земельна ділянка повністю накладається на землі лісового фонду.

Також згідно з Актом обстеження насаджень в кварталі 19,28 Любохинівського лісництва від 27.10.2022, проведеного комісією в складі провідного інженера лісового господарства ДП «Ковельське лісове господарство», лісничого Любохинівського лісництва, помічника лісничого Любохинівського лісництва зазначена вище земельна ділянка розміщена в 34 та 36 виділах 19 кварталу Любохинівського лісництва. В результаті обстеження встановлено, що на даний час в 36 виділі 19 кварталу зростає насадження природного походження складом 10Сз, вік 45 років, середня висота 19 м, діаметр - 22 см, повнота насадження 0,7. Разом з тим у 34 виділі 19 кварталу наявне болото, заросле чагарниковою рослинністю, місцями зростає сосна, береза віком до 20 років.

Таким чином дії ГУ Держгеокадастру у Волинській області при затвердженні технічної документації з землеустрою та надання земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0219 площею 1 га у власність ОСОБА_1 призвели до незаконного вилучення земельної ділянки лісового фонду та зміну цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення, а також передання земельної ділянки із державної у приватну власність.

Вказуючи, що земельна ділянка, яка передана відповідачу, належить до земель лісового фонду, у зв`язку з чим не могла бути передана у приватну власність без її вилучення, зміна цільового призначення ділянки здійснюється лише за проектами землеустрою щодо їх відведення, вилучати вказану ділянку мав право лише Кабінет Міністрів України, чого не було зроблено в даному випадку, прокурор просить витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0219 площею 1 га.

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, який обґрунтовує тим, що позивач не довів факт незаконної зміни цільового призначення земельної ділянки та факт віднесення ділянки до цільового призначення для лісогосподарських потреб. Надані прокурором докази не підтверджують знаходження ділянки відповідача в межах земель лісового фонду. Також, на його переконання не доведено наявність права у ДП «Ліси України» та Волинської обласної військової адміністрації на спірну земельну ділянку (яке підлягає захисту), та не обґрунтовано наявність повноважень для звернення до суду прокурора, обрання належного способу захисту порушеного права, а також причини пропуску строків позовної давності. З огляду на викладене вище, якщо суд не знайде підстав для залишення позову без розгляду, то просить у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Так, відсутній Проект землеустрою, складений на виконання рішення Волинської обласної ради № 13/2 від 18.08.2000 про відведення земель лісового фонду лісгоспам лісогосподарського об`єднання «Волиньліс». Посилання прокурора на листи, складені працівниками ДП «Ковельське ЛГ» про знаходження ділянки відповідача в межах 19 кварталу виділах 34 і 36 Любохинівського лісництва ставить під сумнів, оскільки посадові особи підприємства лише обстежили ці виділи і не встановлено чи встановлювали місце знаходження ділянки за точками координат. Наданого ВО «Укрдержліспроект» листа не достатньо. Не надано жодних статутних документів щодо діяльності ВОДА, ДП «Старовижівське ЛГ», ДП «Ковельське ЛГ», ДП «Ліси України», а також Ковельської філії ДП «Ліси України», а також доказів, що після приєднання ДП «Старовижівського ЛГ» до ДП «Ковельське ЛГ» взагалі існувало Любохинівське лісництво.

Також стверджує, що в матеріалах справи немає жодних планшетів матеріалів лісовпорядкування. Судова практика щодо документів, якими підтверджується право лісгоспів на користування земельними ділянками, на яку посилається прокурор, є застарілою. Згідно з інформацією з публічної кадастрової карти за Державою Україна в особі Волинської державної адміністрації зареєстровано земельну ділянку у жовтні 2020 р. площею 430,2096 га. На переконання відповідача це саме та ділянка, дозвіл на розробку проекту землеустрою якої було надано Волинської обласної радою в 2000 р., тобто в більшому розмірі, ніж передбачено цим рішенням. 12.10.2022 на підставі розпорядження № 119 від 23.02.2022 Волинської ОДА затверджено передавальний акт від ДП «Ковельське ЛГ» до ДП «Ліси України», тому на думку сторони відповідача не доведено, що порушені права Волинської ОДА чи ДП «Ліси України» в той час коли всі землі передані правонаступнику. Немає жодних доказів з якою ділянкою накладається ділянка відповідача (арк. спр. 94-98).

У відповіді на відзив прокурор з доводами відповідача не погоджується. Вказує, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, який було викладено у постановах від 13.11.2019 у справі №361/6826/16, від 06.07.2022 у справі №372/1688/17, відомості щодо розташування земель лісового фонду, надані Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект» (далі - ВО «Укрдержліспроект»), як єдиним на території України суб`єктом, що виконує лісовпорядні роботи, є належними доказами, оскільки це об`єднання володіє інформацією про лісовпорядкування. Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, що викладені у постановах від 24.12.2014 у справі №6-212цс14 та від 27.01.2015 у справі №21-570а 14, саме планово-картографічні матеріали є належними правовстановлюючими документами на право постійного користування і являлись основою для організації ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів постійними лісокористувачами. Відповідно до п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України (в редакції на час виготовлення матеріалів лісовпорядкування) до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Таким чином, розроблені державним підприємством матеріали лісовпорядкування підтверджували його право постійного користування землями лісогосподарського призначення наданими державному підприємству згідно з рішенням Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2.

Також прокурор не погоджується з доводами відповідача про те, що акт обстеження насаджень від 27.10.2022, проведений комісією ДП «Ковельське лісове господарство», є неналежним доказом, оскільки спірна земельна ділянка в тому числі і згідно з вищевказаним актом знаходиться на землях лісового фонду в межах кварталів та виділів лісу, які обстежувалися. Що ж стосується поворотних точок спірної земельної ділянки (координат), то варто зауважити, що ВО «Укрдержліспроект» володіє інформацією щодо координат усіх земельних ділянок, які розміщені на землях лісового фонду, оскільки є єдиним суб`єктом на території України, що виконує лісовпорядні роботи.

Також зазначає, що внесення відомостей про земельну ділянку лише до Державного земельного кадастру та виготовлення проектною організацією технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення не визначає категорії земельної ділянки. А тому доводи відповідача щодо приналежності земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення на переконання прокурора є хибними.

Що ж стосується необхідності дослідження статутів чи положень, якими врегульовано діяльність Волинської обласної державної (військової) адміністрації, ДП «Ліси України», тощо, то вважає, що при вирішенні даного спору відсутня така потреба, оскільки в позовній заяві достатньо обґрунтовано підстави для визначення позивачем у справі саме Волинської обласної державної (військової) адміністрації та зазначено підстав для залучення в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ДП «Ліси України». При цьому для доведення факту приналежності спірної земельної ділянки саме до земель лісового фонду не потрібно досліджувати матеріали інвентаризації, достатньо проаналізувати викопіювання з планово - картографічних матеріалів та інформацію, надану ВО «Укрдержліспроект».

Прокурор також стверджує, що спосіб захисту, обраний прокурором відповідає вимогам закону та усталеній судовій практиці та позиціям Верховного Суду.

Вважає безпідставними доводи відповідача щодо застосування строків давності, вказує, що про необхідність захисту прав та інтересів держави в судовому порядку прокурору стало відомо лише 15.02.2022, оскільки саме в цей період надійшов лист ВО «Укрдержліспроект», яким підтверджено факт розміщення спірної земельної ділянки в межах земель лісогосподарського призначення (в межах 19 кварталу Любохинівського лісництва). Волинська обласна державна адміністрація на захист порушених прав держави до суду не зверталася, тому у прокурора виникло право на звернення до суду у зв`язку з бездіяльністю вказаного органу.

Волинській обласній державній адміністрації про вказані вище порушення раніше не було відомо, оскільки при прийнятті незаконного розпорядження розпорядником земельної ділянки фактично був Кабінет Міністрів України.

В свою чергу Кабінет Міністрів України у своєму листі №24077/0/2-22 від 18.11.2022 повідомив прокуратуру про те, що про факт зміни цільового призначення та передачу із державної у приватну власність стало відомо із запиту №15-1455 вих.22 від 08.11.2022, оскільки рішення про передачу у власність земельних ділянок приймались без його участі. Органами державного контролю своєчасно не виявлено вказані порушення, у зв`язку з чим Кабінет Міністрів України на захист порушених прав держави до суду не звертався.

Водночас інтереси держави було порушено унаслідок розпорядження землями лісогосподарського призначення всупереч вимогам законодавства Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області.

З огляду на те, що органами прокуратури на адресу Волинської обласної державної (військової) адміністрації скеровано три листи упродовж листопада 2022 - лютого 2023 років, скеровано лист на адресу Кабінету Міністрів України (попереднього розпорядника спірної земельної ділянки), якими встановлено відсутність намірів щодо самостійно вжиття заходів, спрямованих на витребування земельної ділянки, твердження відповідача щодо ненадання розумного строку для підготовки до судового процесу є помилковими.

Зважаючи на викладене, встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України трьохрічний строк позовної давності щодо витребування земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0219 не пропущено.

Таким чином, прокурор вважає доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, необґрунтованими (том 1 арк. спр.149-163).

Представник третьої особи подав письмові пояснення на позов, у яких посилається на підстави, аналогічні, наведеним у позові прокурора, повністю погоджується з доводами позовної заяви та вважає позовні вимоги обґрунтованими. Окрім того, також зазначає, що ДП «Ліси України» є правонаступником прав та обов`язків ДП «Ковельське лісове господарство». 03.01.2023 Державним агентством лісових ресурсів затверджено передавальний акт ДП «Ковельське ЛГ», відповідно до якого все його майно передано ДП «Ліси України». Спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, оскільки входить в межі Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Старовижівського ЛГ» (правонаступник ДП «Ковельське ЛГ», який схвалений за результатами Базового лісовпорядкування, проведеного Українською лісовпорядною експедицією ВО «Укрдержліспроект» у 2013 р. та передано ДП «Старовижівське ЛГ» на підставі рішення Волинської обласної ради № 13/2 від 18.08.2000 р. Вважає надані до позову матеріали належними та достатніми доказами перебування спірної ділянки в складі категорії земель лісового фонду. Також протоколом другої технічної наради за підсумками польових лісовпорядних робіт, виконаних ДП «Старовижівський лісгосп» Волинського ВОУЛМГ і основні положення проекту організації та розвитку лісового господарства на ревізійний період 2013 2022 від 25.10.2012, затверджено загальну площу ДП «Старовижівське ЛГ», погоджену з районними земельними органами, а також розподіл по лісництвах. Відповідно до зазначеного протоколу, зокрема розділу 1.4 «Віднесення лісів до міських, селищних, сільських ради» 19 квартал Любохинівського лісництва, до якого входить спірна ділянка віднесено до Кримненської сільської ради. Вказаний протокол є нескасованим. ДП «Старовижівське ЛГ» жодних погоджень на відчуження спірної ділянки не надавало, і ділянка фактично в цей час перебуває в постійному користуванні ДП «Ліси України». Відтак спірна земельна ділянка незаконно вилучена в держави та передана відповідачу (том 1 арк. спр. 111-114).

Ухвалою суду від 28.03.2023р. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні прокурор Романюк Н.М. та Шептур А.М. позов підтримали з підстав наведених у позові та відповіді на відзив.

У судове засідання відповідач будучи повідомленим про час розгляду справи не з`явився, причини неявки не повідомив. Суд ухвалив розглядати справу за його відсутності з урахуванням того, що його інтереси представляє представник.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні просить відмовити в позові з підстав, викладених в відзиві. Також додав, що прокурор до позову надав ряд доказів, які створюються певними органами, що підпорядковані одному органу. Вважає позов необґрунтованим, оспорює право прокурора на звернення з цим позовом, у випадку, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог, то просить застосувати позовну давність, оскільки прокурор проводив перевірку щодо спірної земельної ділянки ще в липні 2019 року, згідно з інформацією про осіб, які отримали доступ до інформації про суб`єкта речового права у Державному земельному кадастрі, а з позовом звернувся в 2023 р. окрім того, неможливо витребовувати спірну земельну ділянку на користь Волинської обласної адміністрації, яка станом на день подання позову та на день розгляду справи припинена, а здійснює діяльність Волинська обласна військова державна адміністрація. Окрім того, стверджує, що категорія земель, до якої належить спірна ділянка, не визначена, може бути віднесена максимум до 4 категорії земель, відтак не може братись до уваги посилання прокурора на вказані ним в позові норми права на судову практику, оскільки вона стосується земель першої категорії. Просить відмовити в позові.

Представник третьої особи Багацький Є.Г. просить позов задовольнити, додатково пояснив, що відповідач не зможе використовувати спірну ділянку для ведення сільськогосподарського господарства, оскільки не зможе отримати дозвіл на знесення зелених насаджень, які є частиною таксації, тобто переліку дерев, що знаходяться в користуванні лісгоспу і вказані в лісовому кадастрі. Водночас не можна внести відомості про ДП «Ліси України» як власника спірної ділянки, оскільки в кадастрі наявні відомості про призначення цієї ділянки як землі сільськогосподарського призначення. Були проведені лісовпорядні роботи, проведена інвентаризація, під час якої був присутній керівник контролюючого органу, і зауважень до цієї процедури не висловив. Спірна земельна ділянка межує з землями лісового фонду, але в земельно-технічній документації на цю ділянку відсутні відомості про суміжного користувача ДП «Старовижівського ЛГ». Жодної інформації про те, чи визначались межі ділянки, встановлювались межові знаки, категорія землі була змінена без відома лісгоспу, немає рішень про вилучення спірної ділянки з власності лісового фонду і погодження такого вилучення з Кабінетом Міністрів. Інформація, надана в листі ДП «Ковельське ЛГ» та в акті обстеження земельної ділянки про накладення спірної ділянки на землі лісового фонду підтверджується листом ВО «Укрдержліспроект».

Волинська обласна державна адміністрація просить розглянути справу за відсутності її представника, підтримує позовні вимоги (том 1 арк. спр. 131-135, 144-148, 202-206, 224-228).

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Ст.ст.77-80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.2, 3, ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Ст. 80 ЗК України встановлено, що самостійним суб`єктом права власності на землю є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно зі ст. 84 ЗК України в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Ст. 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Судом встановлені такі обставини.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області №3-868/15-16-СГ від 25.03.2016 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Кримненської сільської ради Старовижівського район, орієнтовний розмір 1 га (пасовища) за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (том 1 арк. спр. 30).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області №3-2121/15-16-СГ від 27.05.2016 затверджено проект землеустрою та передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0219 площею 1 га для ведення особистого селянського господарства (том 1 арк. спр. 39).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0219 зареєстрована 21.12.2016 за ОСОБА_1 , її цільового призначення - для ведення особистого селянського господарства (арк. спр. 40-41).

Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0219 - 01.03 Для ведення особистого селянського господарства, зареєстрована в ДЗК 12.05.2016 (том 1 арк. спр. 43).

Відповідно до земельно-кадастрової інформації земельна ділянка, що передана у власність ОСОБА_1 відноситься до категорії - землі сільськогосподарського призначення, пасовища.

Рішенням Волинської обласної ради від 18.08.2000р. № 13/2 Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств надано дозвіл на складання проектів відведення земель лісового фонду, які знаходились в користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств державним лісгоспам державного лісогосподарського об`єднання «Волиньліс», спеціалізованим лісогосподарським підприємствам правонаступникам міжгосподарських спеціалізованих лісопідприємств та лісгоспів, Ковельському спеціалізованому акціонерному товариству «Тур» (том 1 арк. спр. 53).

Протоколом другої технічної наради за підсумками польових лісовпорядних робіт, виконаних ДП «Старовижівський лісгосп» Волинського ВОУЛМГ і основні положення проекту організації та розвитку лісового господарства на ревізійний період 2013 2022 від 25.10.2012, затверджено загальну площу ДП «Старовижівське ЛГ», погоджену з районними земельними органами, а також розподіл по лісництвах. Відповідно до зазначеного протоколу, зокрема розділу 1.4 «Віднесення лісів до міських, селищних, сільських ради» 19 квартал Любохинівського лісництва, до якого входить спірна ділянка, віднесено до Кримненської сільської ради (том 1 арк. спр. 123 на звроті-126).

Згідно з листом ДП «Ковельське лісове господарство» №02-17/659-22 від 15.09.2022 земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0219 площею 1 га згідно з матеріалами лісовпорядкування 2012 року знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення у кварталі 19 виділах 34 та 36 Любохинівського лісництва (том 1 арк. спр. 55).

Згідно з Актом обстеження насаджень в кварталі 19, 28 Любохинівського лісництва від 27.10.2022, проведеного комісією в складі провідного інженера лісового господарства ДП «Ковельське лісове господарство», лісничого Любохинівського лісництва, помічника лісничого Любохинівського лісництва встановлено, що зазначена вище спірна земельна ділянка розміщена в 34 та 36 виділах 19 кварталу Любохинівського лісництва (том 1 арк. спр.56).

Також інформація про накладення земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0219 на земельні ділянки державного лісового фонду ДП «Старовижівське ЛГ» підтверджується листом Українського державного проектне лісовпорядне виробниче об`єднання «Укрдержліспроект» № 137 від 14.02.2022, згідно з яким вищевказана земельна ділянка повністю накладається на землі лісового фонду (том 1 арк. спр.58-59).

Зазначена інформація підтверджується Проектом організації та розвитку лісового господарства ДП «Старовижівського ЛГ», згідно з яким земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0219 площею 1 га розміщена у 19 кварталі Любохинівського лісництва; фрагментом публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталів та виділів (том 1 арк. спр. 62-67).

Згідно зі статтею 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

За нормами статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

За статтями 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо, регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР ЦШ2.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово- картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Згідно з п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття наказу Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області про затвердження технічної документації із землеустрою визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах: від 24 грудня 2014 року № 6-212цс 14 та Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 №278/1735/15-ц.

Таким чином, земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування державного підприємства на підставі відповідних рішень органів влади, можуть перебувати лише у державній власності, відтак їх передача до земель комунальної та приватної власності є неправомірною.

Зі змісту ч.ч. 1, 2, 6, 7 ст. 20 Земельного кодексу України вбачається, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (Держгеокадастр України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15) та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря.

Згідно ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення га суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами п`ятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб мав право виключно Кабінет Міністрів України.

Згідно з листом Секретаріату Кабінету Міністрів України № 24077/0/2-22 від 18.11.2022 рішення про вилучення спірної земельної ділянки, що перебувала у постійному користуванні ДП «Старовижівське ЛГ», Кабінетом Міністрів не приймалось. Про факт зміни цільового призначення та передачу з державної власності у приватну земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0219, що фактично перебуває на даний час у постійному користуванні ДП «Ліси України», розташованої за межами населеного пункту на території Кримненської сільської ради Ковельського району Волинської області, стало відомо із запиту Волинської обласної прокуратури №15-1455 вих-22 від 08.11.2022 (том 1 арк. спр. 47).

Погодження на вилучення спірної земельної ділянки та зміну цільового її призначення Державним агенством лісових ресурсів України не надавалось, що підтверджується листом Державного агенства лісових ресурсів України від 22.11.2022 №02-18/6432-22 (том 1 арк. спр. 50).

З огляду на вказане та враховуючи, що спірна земельна ділянка, була передана ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, перебувала в постійному користуванні ДП «Старовижівське ЛГ», належить до земель лісового фонду та жодних дій щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою Кабінет Міністрів України не вчиняв, то суд дійшов висновку про доведеність прокурором права держави на спірну земельну ділянку.

Щодо способу захисту, обраного в даній справі суд враховує наступне.

Згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з правовою позицією, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.

Встановивши, що земельна ділянка лісового фонду була передана у власність відповідача, тобто вибула з державної власності поза волею власника - держави Україна без дотримання передбаченої законом процедури вилучення у постійного користувача ДП «Старовижівське лісове господарство» та без розпорядження нею Кабінетом Міністрів України, приходить висновку, що вказана земельна ділянка лісового фонду підлягає поверненню власнику за правилами ст. 388 ЦК України

Витребування спірної земельної ділянки з володіння відповідача відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми ст. 387 ЦК України у зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог ЛК України та ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.

У ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

З огляду на викладені вище вимоги закону та правові позиції Верховного Суду, суд вважає необґрунтованими доводи сторони відповідача про обрання прокурором неналежного спосіб захисту.

Суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що суду не надані належні докази належності спірної земельної ділянки до земель лісового фонду, і вважає надані прокурором документи - листи, акти, матеріали Українського державного проектне лісовпорядне виробниче об`єднання «Укрдержліспроект», планово-картографічні матеріали лісовпорядкування належними доказами в справі з таких підстав.

Так, спірна земельна ділянка в тому числі і відповідно до вищевказаного акту знаходиться на землях лісового фонду в межах кварталів та виділів лісу, які обстежувалися. Що ж стосується поворотних точок спірної земельної ділянки (координат), то варто зауважити, що ВО «Укрдержліспроект» володіє інформацією щодо координат усіх земельних ділянок, які розміщені на землях лісового фонду, оскільки є єдиним суб`єктом на території України, що виконує лісовпорядні роботи. Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду, який було викладено у постановах від 13.11.2019 у справі №361/6826/16, від 06.07.2022 у справі №372/1688/17, відомості щодо розташування земель лісового фонду, надані ВО "Укрдержліспроект'', як єдиним на території України суб`єктом, що виконує лісовпорядні роботи, є належними, оскільки об`єднання володіє інформацією про лісовпорядкування. Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, що викладені у постановах від 24.12.2014 у справі №6-212цс14 та від 27.01.2015 у справі №21-570а 14, саме планово-картографічні матеріали є належними правовстановлюючими документами на право постійного користування і були основою для організації ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів постійними лісокористувачами.

З цих же підстав суд вважає за можливе вирішити спір без проведення експертизи, оскільки до позову додано достатньо документів про віднесення спірної ділянки до земель лісового фонду.

Посилання сторони відповідача про те, що права Волинської ОДА та ДП «Ліси України» не порушено, спростовуються наступним.

Відповідно до проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Старовижівського ЛГ» земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0219 площею 1 га розміщена у 19 кварталі Любохинівського лісництва. Таким чином зазначена земельна ділянка перебувала у постійному користуванні ДП «Старовижівське ЛГ».

Суду надані докази того, що в подальшому наказом Державного агенства лісових ресурсів України №596 від 04.10.2021 припинено ДП «Старовижівське ЛГ» шляхом реорганізації, а саме приєднання до ДП «Ковельського ЛГ». Крім цього, наказом Державного агенства лісових ресурсів України №880 від 28.10.2022 припинено ДП «Ковельське ЛГ» шляхом реорганізації, а саме приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Як встановлено з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.12.2022 «Ковельське лісове господарство» є відокремленим підрозділом у формі філії державного спеціалізованого господарського підприємства " Ліси України".

Отже, в результаті реорганізації усі майнові та немайнові права ДП "Ковельське лісове господарство", як юридичної особи, перейшли до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України". З урахуванням вищезазначеного на даний час спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Доводи щодо відсутності повноважень прокурора на звернення з вказаним позовом, суд враховує наступне.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) Велика Палата Верховного Суду уточнила свої висновки, зроблені в постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 року у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 квітня 2019 року у справі № 923/560/18, від 18 квітня 2019 року у справі № 913/299/18, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18, вказавши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 12.10.2020 у справі № 916/1033/20, від 08.10.2020 у справі № 904/5912/18.

Разом з тим, Волинська обласна державна адміністрація проти подання прокурором позову в його інтересах не заперечила та не висловлювала ініціативи щодо звернення до суду (лист від 23.11.2022 № 950/01-19/2-22), про наміри самостійно звернутися з позовом чи ініціювати проведення перевірки щодо виявлених прокуратурою фактів не заявила, водночас не спростувала й твердження прокурора щодо виявлених порушень законодавства.

Більше того, прокурором надано час та можливість позивачу самостійно звернутися до суду за захистом інтересів держави. Прокурором інформовано позивача про наявні порушення вимог законодавства листом від 02.02.2023 №52- 400 вих.23.

Звертаючись з цим позовом, прокурор просить врахувати, що у вказаній справі інтереси держави потребували невідкладного захисту, зважаючи на значимість їх порушення та можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу. Установлено, що земельна ділянка, що передана у приватну власність відповідача має лісогосподарське призначення та перебуває у постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства. В результаті винесення спірного наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області відбулася незаконна зміна цільового призначення землі та вилучення їх з постійного користування ДП «Старовижівське ЛГ».

Крім того, прокурор вказує, що незаконна зміна цільового призначення земель лісового фонду та вилучення їх з користування належного землекористувача, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів - національного багатства України та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах становили саме ті обставини, які потребували невідкладного захисту з огляду на їх значимість. Не вжиття заходів до усунення наявних порушень, могло привести до знищення лісу, відтак бездіяльність Позивача зумовлювала настання невідворотних негативних наслідків.

Враховуючи викладене, прокурор набув право на представництво, оскільки уповноважений орган - Волинська обласна державна адміністрація, незважаючи на очевидний характер порушення, не здійснює належним чином захист інтересів держави та самостійно до суду з позовом не звернулася.

На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Волинська обласна прокуратура листом від 28.02.2023 повідомила Волинську обласну державну адміністрацію щодо звернення до господарського суду в його інтересах із позовом.

З огляду на викладене, суд встановив, що прокурор обґрунтував підстави звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, і наведені обставини у сукупності свідчать про наявність достатніх підстав для здійснення захисту інтересів держави прокурором.

Відтак підстав для залишення позову без розгляду, як про це вказує сторона відповідача немає.

Доводи представника відповідача про те, що позов подано в інтересах Волинської обласної державної військової адміністрації, а ділянку прокурор просить витребувати в користь Волинської обласної державної адміністрації, яка припинила діяльність, відтак спірна земельна ділянка не може бути витребувана на користь неіснуючого органу, не заслуговують на увагу. Відповідно до Указу Президента України №68/2022 «Про утворення військових адміністрацій» утворено Волинську обласну військову адміністрацію, яка у зв`язку з утворенням військових адміністрацій, набуває статусу відповідної військової адміністрації.

Суду надані заяви за підписами представника Волинської обласної державної адміністрації про розгляд справи за його відсутності та в якій також висловлена позиція про необхідність задоволення позову, також додано довіреність на ім`я представника сторони, витяг з ЄДРПОУ станом на 22.05.2023 з інформацією про наявність повноважень представника (том 1 арк.спр. 226-227). Відтак суд дійшов висновку, що спірну земельну ділянку прокурор просить витребувати на користь належного державного органу.

Сторона відповідача ставить під сумнів достовірність наданого прокурором доказу копії плану лісонасаджень Любохинівського лісництва ДП «Старовижівського ЛГ», лісовпорядкування 2004 року, оскільки на ньому містяться дописані вручну кульковою ручкою дані кадастрові номери земельних ділянок (том 1 арк. спр. 69). Як пояснили в судовому засіданні прокурор та представник третьої особи, в цьому документі міститься інформація, надана ДП «Ковельське ЛГ» про розташування земельних ділянок, які знаходяться в межах Любохинівського лісництва станом на 2004 р., і відповідає даним 2012 р. і відповідає дійсності, контури ділянок не змінні. Кадастрові номери земельних ділянок справді не могли бути вказані в 2004 р., проте, ці номери в даному документі були вручну дописані лише з метою інформування про місце знаходження конкретних ділянок і виключно з метою інформування про наявність накладок земель. Однак, оскільки суду подано копію письмового доказу, оригінал письмового доказу не подано, а сторона відповідача ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, то вказаний вище доказ відповідно до ст. 95 ЦПК судом не береться до уваги.

Сторона відповідача просить застосувати позовну давність до вказаних позовних вимог.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17; провадження № 14-183цс18).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17; провадження № 14-183цс18).

Аналіз положень статей 256, 261, 267 ЦК України та статті 45 ЦПК України вказує на те, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Тобто, обчислення позовної давності у випадку звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Прокурор стверджує, що позовна давність не пропущена та обґрунтовує такі доводи наступним.

Встановлено, що Волинській обласній державній адміністрації про вказані вище порушення раніше не було відомо, оскільки при прийнятті незаконного розпорядження розпорядником земельної ділянки фактично був Кабінет Міністрів України.

В свою чергу Кабінет Міністрів України у своєму листі №24077/0/2-22 від 18.11.2022 повідомив прокуратуру про те, що про факт зміни цільового призначення та передачу із державної у приватну власність стало відомо із запиту №15-1455 вих.22 від 08.11.2022, оскільки рішення про передачу у власність земельних ділянок приймались без його участі. Органами державного контролю своєчасно не виявлено вказані порушення, у зв`язку з чим Кабінет Міністрів України на захист порушених прав держави до суду не звертався.

Водночас інтереси держави було порушено унаслідок розпорядження землями лісогосподарського призначення всупереч вимогам законодавства Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області.

Про необхідність захисту прав та інтересів держави в судовому порядку прокурору стало відомо лише 15.02.2022, оскільки саме в цей період надійшов лист ВО «Укрдержліспроект», яким підтверджено факт розміщення спірної земельної ділянки в межах земель лісогосподарського призначення (в межах 19 кварталу Любохинівського лісництва).

В документації з землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, відсутня будь-яка інформація про те, що ОСОБА_1 надається у власність земельна ділянка за рахунок земель лісового фонду. Згідно з довідкою про правовий статус, кількісні та якісні характеристики земельної ділянки, що відводиться у власність ОСОБА_1 для особистого селянського господарства, висновків про погодження проекту землеустрою земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0219 надана останньому у приватну власність за рахунок земель запасу сільськогосподарськго призначення. Обмеження (обтяження) на використання земельної ділянки та земельні сервітути на вказаній земельній ділянці відсутні. З огляду на таке при вивченні та аналізі наказів Головного управління Держгеокадастру у Волинській області сумнівів щодо законності відведення спірної земельної ділянки не виникало.

І лише за результатами отримання інформації з ВО «Укрдержліспроект», державного підприємства «Ковельське лісове господарство», актів обстеження спірної земельної ділянки у жовтні 2022 року співставлено картографічні матеріали проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 з картографічними матеріалами проекту організації та розвитку лісового господарства Любохинівського лісництва ДП «Старовижівське ЛГ», за чого установлено, що спірну земельну ділянку відведено за рахунок земель лісогосподарського призначення, без її вилучення у встановленому законом порядку.

Зважаючи на викладене, лише за результатами системного аналізу зібраних доказів у їх сукупності підтверджено факт виділення спірної земельної ділянки ОСОБА_1 за рахунок земель лісового фонду ДП «Ліси України» (на момент передачі земельної ділянки у власність ДП «Старовижівське ЛГ»).

Волинська обласна державна адміністрація на захист порушених прав держави до суду не зверталася, тому у прокурора виникло право на звернення до суду у зв`язку з бездіяльністю вказаного органу.

Зважаючи на викладене прокурор вважає, що, встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України трьохрічний строк позовної давності щодо витребування земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0219 не пропущено.

Крім того, зазначає, що прокуратурою на адресу Волинської обласної державної (військової) адміністрації скеровано три листи упродовж листопада 2022 - лютого 2023 років, скеровано лист на адресу Кабінету міністрів України (попереднього розпорядника спірної земельної ділянки), якими встановлено відсутність намірів щодо самостійно вжиття заходів, спрямованих на витребування земельної ділянки.

Відтак, суд погоджується з доводами прокурора та доходить висновку, що прокурор не пропустив позовну давність з огляду на те, що про вчинення порушення стало відомо лише 15.02.2022, а тому відхиляє доводи відповідача в цій частині.

Щодо доводів сторони відповідача про непорушність права власності, суд враховує, що відповідач не мав перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що ділянка має ознаки земель лісового фонду, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону.

За таких обставин витребування земельної ділянки від відповідача не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу.

Таким чином, установлення порушення статті 1 Першого протоколу, виправданість втручання у право власності напряму корелюються із законністю набуття майна, поведінкою набувача під час його придбання та наявністю суспільного інтересу, з метою задоволення якого таке втручання здійснюється.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК слід стягнути з відповідача на користь Волинської обласної прокуратури судовий збір, сплачений прокурором під час звернення до суду із заявою про забезпечення позову та з позовною заявою (всього - 4026 грн).

Ухвалою суду від 28.03.2023 р. за заявою прокурора вжито заходи забезпечення позову і, виходячи із характеру спірних правовідносин між сторонами, суд вважає, що підстави для скасування таких заходів на час ухвалення цього рішення немає.

Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до положень ч.7, 8 ст.158ЦПК України заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

На підставі викладеного, ст.ст. 20, 78, 80, 84, 116, 122, 149 ЗК, ст.ст. 7, 8, 45, 47, 48, 54 ЛК, ст.ст. 15, 256, 257, 261, 267, 387, 388 ЦК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та керуючись ст. ст. 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити повністю.

Витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0219 площею 1 га.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Прокурор: Романюк Надія Миколаївна, адреса місця знаходження: вул. Шевченка, 7, м. Ковель, Волинська область.

Позивач: Волинська обласна державна адміністрація, адреса місця знаходження: Київський майдан, 9, м.Луцьк, Волинська область, .

Третя особа на стороні позивача: Державне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Ліси України», адреса місця знаходження: вул. Руставеллі Шота, 9а, м. Київ, .

Представник третьої особи: адвокат Багацький Євген Григорович, адреса: вул. Шопена, 13, м. Луцьк, Волинська область.

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник відповідача: адвокат Карпук Андрій Сергійович, адреса: вул. П`ятницька гірка, 12/19, м. Луцьк, Волинська область.

Повне рішення складено 11.07.2023 р.

Суддя О. Й. Хаврона