ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2903/23 Справа № 202/4638/21 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Амур-Нижньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення пені по аліментам (суддя першої інстанції Бєсєда Г.В.)

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2021 року позивачка ОСОБА_4 звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Амур-Нижньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення пені по аліментам, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь пеню по аліментам у розмірі 49 888,99 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 20232 ркоу позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Амур-Нижньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення пені по аліментам задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 (на користь ОСОБА_1 пеню за несплачені аліментні зобов`язання у сумі 6 019 грн. 99 коп.

У іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилась позивачка, та через свого представника подала апеляційну скаргу, вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що в оскаржуваному рішенні не вказано чи відповідають оригінали квитанцій копіям у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 (стягнення аліментів на дитину) та у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 (стягнення ліментів на дружину). Суд повинен був з`ясувати, чи ідентичні ці квитанції, які містяться в різних виконавчих провадженнях, відповідач не довів, що копії не ідентичні, а суд не звернув на це увагу.

ОСОБА_2 просила рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянути справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі позовні вимоги про стягнення пені за прострочення аліментів та ціна позову становить, 49888,99 грн. (2684*100=268400), тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач по справі є батьками - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, 28.04.2015.

Відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська № 2/199/2559/16 був виданий виконавчий лист від 29.08.2016 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 700 грн., починаючи стягнення з 13.04.2016 до повноліття дитини.

Відповідач ОСОБА_3 несвоєчасно сплачував аліменти на утримання дитини.

Однак, станом на червень 2021 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ВП НОМЕР_4 старшого державного виконавця Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 01.01.2022.

Також згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП НОМЕР_4 старшого державного виконавця Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) вбачається, що аліментні платежі сплачувались відповідачем несвоєчасно.

Згідно розрахунку пені наведено позивачем у позові розмір пені складає 450 616, 37 гривень та просить суд стягнути пеню у розмірі 49 888, 99 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини за судовим рішенням, виникала заборгованість по сплаті аліментів, найбільша сума заборгованості за зазначений період складала 6 019, 99 грн., а тому наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені), передбаченої статтею 196 СК України саме у розмірі 6 019 грн. 99 коп.

Апеляційний суд частково погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості..

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції було зроблено власний розрахунок неустойки (пені) за період з квітня 2016 року по червень 2021 року.

У розрахуноковому періоду пеня по аліментам складає 110031,61 грн., а заборгованість по сплаті аліментів у спірний період складає 10429,79 грн., тобто розмір пені перевищує 100 відсотків заборгованості відповідача по аліментам, проте суд першої інстанції стягуючи на користь позивачки заборгованітсь у розмірі 6019,99 грн, взяв до уваги найбільшу суму заборгованості по аліментам, яка була зазачена у розрахунку державного виконавця від 01.01.2021 року (а.с.79), що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що розмір заборгованості неообхідно збільшити з 6019,99 грн до 10429,79 грн., що буде відповідати нормам чинного законодавства та обставинам справи.

Доводи представника позивачки, що в оскаржуваному рішенні суд не дослідив надані представником відповідача квитанції, спростовуються змістом самого рішення.

Також слід зазначити, що з наявних в матеріалах справи копій квитанції неможливо встановити, за яким саме виконавчим провадженням було здійснено сплату, оскільки дані копії є нечетабельними та поганої якості, також з наданих копій неможливо встановити до яких саме виконавчих проваджень належать квитанції.

Апеляційний суд звертає увагу, що здійснений представником позивачки розрахунок не відповідає наявним в матерілах справи доказам, оскільки зроблений без врахуванням погашення відповідачем часткової заборгованості по аліментам.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що судом першої інстанції встановленні фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, проте при ухваленні рішення було стягнуто суму заборгованості не в повному обсязі, яка відповідає обставинам справи, апеляційний суд дійшов висновку, про зміну рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року в частині стягнення суми, збільшивши її до 10429,79 грн.

Керуючись ст. 141,374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ідустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) пеню за несплачені аліментні зобов`язання у сумі 10429 (десять тисяч чотириста двадцять дев`ять) гривень 79 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 474,42 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська