Провадження № 22-ц/824/3640/2023 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
У Х В А Л А

іменем України

20 квітня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Олешко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва Коваленка Юрія Олександровича в інтересах держави в особі Київської міської ради на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовомдо Київської міської ради про визнання договору дійсним. Вимоги обгрунтовував тим, що 17 вересня 2008 року реєстровий № 2245 він уклав із ОСОБА_4 нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з умовою, що ОСОБА_4 залишиться проживати у квартирі до смерті. Однак, на початку травня 2018 року він відвідав придбану квартиру і побачив зачинені та опечатані стрічкою двері із зазначенням реквізитів поліції, зрозумів що ОСОБА_4 померла, після чого здійснив державну реєстрацію права власності на квартиру. В подальшому дізнався що Шевченківським УП ГУНП в м.Києві здійснюється розслідування у кримінальному провадженні № 0000031 від 08 лютого 2019 року за фактом незаконного заволодіння квартирою ОСОБА_4 , а 30 березня 2020 року йому вручено підозру у вчиненні зазначеного злочину. З матеріалів кримінального провадження він дізнався, що приватний нотаріус Шевченко В.Ф. заперечив факт посвідчення ним договору купівлі-продажу квартири від 17 вересня 2008 року, що на думку позивача свідчить про ухилення ОСОБА_4 від нотаріального посвідчення договору, хоча підписання ОСОБА_4 договору купівлі-продажу підтверджується висновком експерта. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ч.2 ст.220 ЦК України просив визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 17 вересня 2008 року між ним і ОСОБА_4 реєстровий № 2245.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, керівник Шевченківської окружної прокуратури м.Києва подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду, виключивши з його мотивувальної частини висновки суду про те, що договір купівлі-

- 2 -

продажу квартири від 17 вересня 2008 року був нотаріально посвідчений та викласти мотивувальну частину судового рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги. Скарга мотивована хибністю висновків суду про нотаріальне посвідчення оспорюваного договору, оскільки за інформацією Київського державного нотаріального архіву приватний нотаріус Шевченко В.Ф. 17 вересня 2008 року не посвідчував договір купівлі-продажу, а за реєстровим № 2245 посвідчено копію диплому ІНФОРМАЦІЯ_1 , що спростовує висновки суду про нотаріальне посвідчення договору. Судом не враховано пояснення приватного нотаріуса Шевченка В.Ф. як і не враховано те, що договір є нікчемним, бо нотаріально не посвідчений, а також є неукладеним. Судом проігноровано доводи Київської міської ради про наявність судового спору щодо квартири у справі № 761/38691/20 за позовом Шевченківської окружної прокуратури м.Києва в інтересах держави в особі Київради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання спадщини відумерлою і витребування майна. Також судом не враховано наявність кримінального провадження № 00000312 від 08 лютого 2019 року щодо ОСОБА_1 , що на думку прокурора свідчить про намір останнього використати судове рішення з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності. Просив поновити строк на апеляційне оскарження як пропущений прокурором з поважних причин.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2022 року поновлено Шевченківській окружній прокуратурі м.Києва строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року та відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі керівника Шевченківської окружної прокуратури м.Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 02 листопада 2021 року.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Оприсько М.В. подав клопотання про закриття апеляційного провадження, яке обгрунтоване помилковістю вирішення апеляційним судом питання про поновлення прокурору строку на апеляційне оскарження, оскільки прокурору було достеменно відомо про наявність даної справи, який у березні 2021 року подавав заяву про вступ у справу у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, у задоволенні якої суд відмовив. Вважає, що твердження прокурора про необзнаність щодо справи та неможливість встановлення порушення прав держави є відверто неправдивими. Окрім того, в ухвалі апеляційного суду про відкриття провадження зазначено, що апеляційна скарга подана особою, яка не брала участі у розгляді справи, а тому має місце виключний випадок, передбачений п.1 ч.2 ст.358 ЦПК України. Вважає, що прокурор не є особою, яка не брала участі у розгляді справи і суд не вирішував питання про його права і обов`язки, а тому висновки суду є невірними.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Оприсько М.В. клопотання про закриття провадження підтримав, просив задоволити.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання і закриття апеляційного провадження заперечував, посилаючись на те, що річний строк оскарження рішення не пропущено, а пропуск тридцятиденного строку обумовлено неналежним здійсненням своїх процесуальних прав Київрадою, яка є відповідачем у справі.

Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Коровяк Б.Е. клопотання підтримав, вважав, що наявні підстави для закриття апеляційного провадження.

Вислухавши учасників та розглянувши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційне провадження у даній справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно ст.1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка в тому числі здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Аналогічні положення містить ч.1 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», згідно

- 3 -

якої представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення і інтересів держави, якщо:

- захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Відповідно до положень ч.4 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.185 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 ч.5 ст.56 ЦПК України).

Верховний Суд у своїй постанові від 09 червня 2021 року у справі № 916/1674/18 вказав, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. При цьому, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідний компетентний орган, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Відкриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційна скарга подана прокурором в інтересах держави як самостійною особою, яка не брала участі у розгляді справи, відповідно при ухваленні оскаржуваного рішення прокурор присутній не був і копія рішення йому не направлялася, а відтак має місце виключний випадок, передбачений п.1 ч.2 ст.358 ЦПК України, а саме подання апеляційної скарги особою, яка не залучена до участі у справі.

Водночас, після заявлення представником позивача клопотання про закриття провадження у справі прокурор надав письмові заперечення, з яких вбачається, що, подаючи апеляційну скаргу, прокурор діяв в інтересах держави не як самостійна особа, а діяв в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування Київради, тобто відповідача у справі.

Ці ж обставини підтвердила в судовому засіданні прокурорка Вакулюк Д.С.

За таких обставин, поновлення апеляційним судом строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року за скаргою прокурора в інтересах держави як особи, яка не брала участі у справі і як наслідок відкриття провадження не грунтується на матеріалах справи і є помилковим.

Водночас підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження за апеляційною скаргою прокурора відсутні, оскільки, подаючи скаргу в інтересах держави в особі Київради,

- 4 -

прокурор не навів у скарзі поважних причин пропуску Київрадою строку на апеляційне оскарження. Зокрема, не вказав, які об`єктивні обставини перешкоджали Київраді у подачі скарги. При цьому посилання прокурора у скарзі на те, що Київрада належним чином не здійснює свої процесуальні права та обов`язки відповідача не є поважними причинами для поновлення цього строку, оскільки згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15.01.2009 у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02, § 35)).

Доводи прокурора про те, що він не приймав участь у даній справі і тому не мав можливості своєчасно подати скаргу, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані, оскільки як вище вказувалося, скарга подана прокурором в інтересах держави в особі Київради, тобто відповідача у справі, а відтак прокурор має надати докази поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження саме Київрадою, а не безпосередньо прокурором.

В даному випадку прокурор виступає у якості представника держави в особі Київради, а відтак не є самостійним учасником процесу (ч.1 ст.42 ЦПК України) і його права похідні від прав Київради.

Згідно п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Статтею 362 ЦПК України визначені підстави для закриття апеляційного провадження.

Втім, хоча ст.362 ЦПК України не містить такої підстави для закриття апеляційного провадження, яке помилково відкрите, однак у даному випадку процесуально вірними будуть дії суду апеляційної інстанції щодо закриття апеляційного провадження, оскільки апеляційне провадження у цій справі було відкрите помилково з огляду на неправильне визначення статусу скаржника, як особи, яка не приймала участь у справі та відсутність підстав для поновлення строку.

Аналогічна правова позиція щодо правомірності закриття помилково відкритого апеляційного провадження міститься у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2021 року у справі № 29/5005/6381/2011, від 08 січня 2019 року у справі № 922/1906/18, від 10 липня 2019 року у справі № 761/29385/17, від 13 серпня 2019 року у справі № 5002-17/2743-2009, від 20 серпня 2019 року у справі № 910/1702/15-г, від 29 квітня 2020 року у справі № 917/1185/18.

Керуючись ст.ст.259, 374, 362, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва Коваленка Юрія Олександровича в інтересах держави в особі Київської міської ради на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської

- 5 -

ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: