ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/399/23 Справа № 175/4315/21-ц Головуючий у першій інстанції: Озерянська Ж. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 31 травня 2019 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ 210930» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автошляху «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя», що проходить по території Криничанського району Дніпропетровської області зі сторони смт. Аули у напрямку м. Камянське, де під час руху здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримав смертельну травму. В результаті близьким родичам померлого було завдано матеріальної та моральної шкоди. 25.06.2019 потерпілий ОСОБА_1 (позивач), через свого представника звернувся до ПрАТ «СК «Мега-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування. До цього часу страховою компанією здійснено виплату на загальну суму 40799,29 грн із заявлених 65156,00 грн. Дана виплата проведена не у повному обсязі, оскільки моральна шкода сплачена тільки на половину із заявленої суми у заяві на виплату страхового відшкодування. Страхова компанія мотивує часткову виплату тим, що ніби встановлено вину пішохода, але це не відповідає дійсності, оскільки до страховика було направлено вирок суду, де чітко встановлено винувату особу, а саме водія транспортного засобу, який скоїв наїзд на пішохода. Будь-яких інших пояснень від страхової компанії щодо невиплати половини моральної шкоди ОСОБА_1 від АТ «СК» «Мега-гарант» не надходило. На думку позивача, страхова компанія шахрайським шляхом намагається уникнути цивільно-правової відповідальності та різними незаконними шляхами не здійснювати повну виплату страхового відшкодування. Родичі померлого, у зв`язку із втратою найріднішої людини, мають право на отримання моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, які діляться рівними частинами на кожного з претендентів. Таким чином, розмір належного до виплати страхового відшкодування становить: 50076,00 грн (4173,0 х 12) - 25038 грн (що сплатила страхова компанія) = 25038,00 грн. Тому позивач просив стягнути з на свою користь з відповідача 25038,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2022 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» на користь ОСОБА_1 25038,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

В апеляційній скарзі АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант", посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 25038,00 грн, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 31 травня 2019 року о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ 210930» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автошляху «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя», що проходить по території Криничанського району Дніпропетровської області зі сторони смт. Аули у напрямку м. Кам`янське, де під час руху здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїздну частину дороги у невстановленому місці. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 від отриманих травм помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Степової сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області 04.06.2019 (а.с. 10).

Цивільно-правова відповідальність власника (володільця) транспортного засобу «ВАЗ 210930» реєстраційний номер НОМЕР_1 у момент ДТП булазастрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» згідно поліса №АМ/8598590 від 26.12.2018 обов`язкового страхування строком дії по 25.12.2019 року, лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну здоров`ю - 200000,00 грн. (а.с. 33).

Вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2019 року у справі №178/956/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбачуваного ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки; у відповідності зі ст. 75,76 КК України ОСОБА_2 від відбування покарання звільнено за умови, що він на протязі трьох років не скоїть нового злочину, періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи (а.с.40-43).

Вироком Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області Філя О.І., - задоволено; вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2019 року щодо ОСОБА_2 , в частині призначення покарання, - скасовано; ухвалено новий, яким призначено ОСОБА_2 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; на підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки; покладено на обвинуваченого ОСОБА_2 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; в іншій частині вирок залишено без змін (а.с.11-13).

Позивач є сином ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Миколаїівським ЗАГС Дніпропетровського району Дніпропетровської області 082.08.1971 року (а.с. 38 зворот).

25 червня 2019 року на адресу ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» було направлено заяву на виплату страхового відшкодування позивачу, що отримана адресатом 01.07.2019 року, згідно якої розмір належного до виплати страхового відшкодування становить 65156,00 грн., що складається з виплати моральної шкоди - 50076,00 грн та витрат, пов`язаних з похованням - 15080,00 грн (а.с.8, 36).

Листом АТ «СК «Мега-Гарант» №07-05/3 від 07 травня 2020 року повідомило ОСОБА_1 про прийняте рішення, згідно з яким вирішено зменшити на 50% розмір виплати для відшкодування моральної шкоди, тобто до 25038,00 грн; сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті, становить 40118,00 грн, з урахуванням витрат на поховання 15080,00 грн; також зазначено, що позивачу буде компенсована пеня на суму 681,29 грн (а.с. 35).

Відповідно до копії платіжного доручення №5966 від 07 травня 2020 року АТ «СК «Мега-Гарант» виплатило представнику позивача ОСОБА_4 40799,29 грн. (а.с. 34).

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 1 липня 2004 року №1961-IV", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п.23.1 ст.23 Закону № 1961-ІV).

Згідно з п. 27.3 ст. 27 Закону №1961-ІV страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши доведеність вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем «ВАЗ 210930» у ДТП, що мала місце 31 травня 2019 року та причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями володільця джерела підвищеної небезпеки, від яких загинув батько позивача, та заподіяною внаслідок ДТП моральною шкодою; враховуючи виплату страховою компанією половини встановленого п. 27.3 ст. 27 Закону №1961-ІV розміру моральної шкоди у сумі 25038,00 грн (40799,29 грн. - витрати на поховання 15080,00 грн - пеня 681,29 грн), - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченої частини (50%) моральної шкоди у розмірі 25038,00 грн ((4173,00 грн - розмір мінімальної заробітної плати, встановлений на день настання страхового випадку х 12) - 25038,00 грн виплачена частина моральної шкоди позивачу).

Вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2019 року у справі №178/956/19, зокрема, встановлено, що ОСОБА_2 , виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду у вигляді пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїздну частину вказаної автодороги, у невстановленому місці зліва направо відносно руху автомобіля, не вжив заходів зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду даної перешкоди, та в районі 364 км + 154 м., допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на пішохіда ОСОБА_3 . В результаті даної дорожньо-транспортної події ОСОБА_3 загинув на місці події. Невідповідність дій обвинуваченого п.12. 3 Правил дорожнього руху перебувають в причинному зв`язку з настанням цієї дорожньо-транспортної події.

Доводи апеляційної скарги АТ «СК «Мега-Гарант», що судом не досліджено обставин наявності вини загиблого щодо перетину ним проїзної частини автодороги у невстановленому місці, не спростовують висновок суду першої інстанції, оскільки звичайна необережність або вина, допущені потерпілим у ДТП не можуть впливати на розмір відшкодування або на звільнення від відшкодування в розумінні вимог статті 1193 ЦК України. Доказів грубої необережності пішохода ОСОБА_5 судом не встановлено.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 18 жовтня 2019 року у справі №352/342/17.

Колегія звертає увагу, що попри перетин пішоходом ОСОБА_3 проїзної частини автодороги у невстановленому місці, у водія ОСОБА_2 була об`єктивна можливість виявити перешкоду у вигляді пішохода, однак, він виявив крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, що призвело до ДТП.

Обґрунтування апеляційної скарги відсутністю у момент ДТП на пішоходові світлоповертальних елементів (стрічка, наклейка, жилет тощо) або одягу, який має світлоповертальні елементи, не доведено будь-якими належними та допустимими доказами.

Крім того, за змістом пункту 4.4 Правил дорожнього руху (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №876 від 01.10.2008) у редакції, що діяла на момент ДТП 31.05.2019, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху.

Тобто, пункт 4.4 Правил дорожнього руху у редакції, що діяла на момент ДТП 31.05.2019, не встановлював обов`язку використання пішоходом у темну пору доби світлоповертальних елементів (стрічка, наклейка, жилет тощо) або одягу, який має світлоповертальні елементи.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина 6 статті 82 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 25 квітня 2023 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова