Справа № 462/7564/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, покликаючись на те, що з 28 липня 2002 року, сторони перебувають в зареєстрованому з відповідачем шлюбі. Від цього шлюбу у подружжя є діти, в тому числі малолітня ОСОБА_3 . Однак, шлюбні відносини між сторонами не склались та фактично припинені. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. Крім того, їй важко задовольняти потреби малолітньої доньки самій, оскільки відповідач не приймає участі в утриманні дітей та не сплачує аліменти. Враховуючи вищевикладене, просить суд розірвати укладений між сторонами шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 .

Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження разом з позовом та додатками у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, яка була отримана відповідачем 31 січня 2023 року. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 20 лютого 2023 року, ОСОБА_2 , ознайомився зі справою, однак, відзив до суду не надійшов, а тому, суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній даних та доказів.

У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому Міським відділом реєстрації актів громадянського стану шлюбі від 28 липня 2002 року, що стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 /а.с.6/.

Від сумісного проживання у сторін народилися діти: ОСОБА_4 / ІНФОРМАЦІЯ_1 / та ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_2 /, що стверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , відповідно /а.с.14-15/.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України.

Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом беззаперечно встановлено, що сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам як позивача, так і відповідача.

Крім того, задовольняючи позов суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Отже, суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, розлад носить стійкий і тривалий характер, збереження сім`ї неможливе, дальніше перебування у шлюбі недоцільне і веде до загострення взаємовідносин, шлюб існує формально, а тому його слід розірвати.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення.

Щодо вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 СК України кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, матеріальне становище дитини та платника аліментів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до принципів 4, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.

Враховуючи матеріальне становище позивача, який є працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання дітей, з метою забезпечення дитиней рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, що є обов`язком відповідача як батька, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення на її користь витрат на правову допомогу в розмірі 20 000 грн., та судовий збір в розмірі 994, 40 грн. На обгрунтування вказаних витрат суду було надано договір про надання правової (правничої) допомоги №26/12/2022 від 26 грудня 2022 року, додаткову угоду, квитанцію про сплату позовної заяви про розірвання шлюбу та ордер адвоката.

За ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Так, суд приходить до переконання, що витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн., є надмірними та не узгоджуються зі складністю цивільної справи, оскільки така є малозначною та однотипною. Позовна заява, на переконання суду, не залежить від професійного досвіду виконавця, та є шаблонною, оскільки складається в основному з цитування положень чинного законодавства.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що позивачу було надано професійну правничу допомогу, в розмірі 1000 грн., які є сумірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим часом на надання таких послуг, відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру, а також тому, що їх стягнення з відповідача не становить надмірний тягар та не суперечитимуть принципу розподілу витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у справі №910/15944/17 від 24.01.2019 року.

Також, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Внаслідок наведеного, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути у дохід держави 992,40 грн. судового збору, за вимогу про стягнення аліментів та 992,40 грн. на користь позивача за вимогу про розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 12, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 /РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 / та ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 /, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів громадянського стану 28 липня 2002 року.

Стягувати з ОСОБА_2 /РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 /, аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_2 / повноліття.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах стягнення суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 /РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 /, судовий збір в розмірі 992 /дев`ятсот дев`яносто дві/ гривні 40 копійок

Стягнути з ОСОБА_2 /РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 /, витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 1 000 /тисяча/ гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 /РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 / в дохід держави 992 /дев`ятсот дев`яносто дві/ гривні 40 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Залізничного районного суду міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.І. Ліуш