Дата документу 19.04.2023 Справа № 333/5186/13-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/5186/13 Головуючий у 1 інстанції Піх Ю.О.
Провадження № 22-ц/807/773/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2023 року за заявою ОСОБА_3 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2022 року заявниця в особі представника адвоката Мазур О. С. звернулась до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання по цивільній справі №333/5186/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування заяви зазначила наступне.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2013 року у справі №333/5186/13-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини доходу відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.06.2013 року та до повноліття.

На вказане судове рішення 24.09.2013 року був виданий виконавчий лист та відкрите виконавче провадження НОМЕР_1.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2013 року вказане заочне рішення переглянуто та скасоване.

В подальшому рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2014 року у справі №333/5186/13-ц, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19.03.2014 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.06.2013 року та до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, під час ухвалення вказаного рішення судами першої та апеляційної інстанції не було вирішено питання щодо відізвання виконавчого листа, на підставі якого з боржника вже стягувались аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки від його заробітку.

Після ухвалення судового рішення заявник вважала, що на виконанні відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження з виконання діючого рішення суду, що набрало законної сили.

В листопаді 2022 року ОСОБА_3 отримала копію ухвали Апеляційного суду Запорізької області, якою залишено в силі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2014 про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі частини від усіх доходів відповідача та новий виконавчий лист, виданий 11 листопада 2022 року на виконання вказаного рішення.

Зазначеним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2014 у справі №333/5183/13-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.06.2013 року та до повноліття дитини. Отже, відповідно до виконавчого листа виданого ОСОБА_3 11.11.2022 у справі №333/5183/13-ц строк пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлений до досягнення повноліття дитиною.

Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 виповнилося 18 років і він досяг повноліття.

У зв`язку з чим, заявниця просила поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2023 року заяву ОСОБА_3 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання - задоволено.

Поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа Комунарського районного суду м. Запоріжжя, виданого 11.11.2022 в цивільній справі №333/5186/13-ц до виконання.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати та відмовити в задоволенні заяви повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2013 року у справі №333/5186/13-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини доходу відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.06.2013 року та до повноліття.

На вказане судове рішення 24.09.2013 року був виданий виконавчий лист та відкрите виконавче провадження НОМЕР_1.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2013 року вказане заочне рішення переглянуто та скасоване.

В подальшому рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2014 року у справі №333/5186/13-ц, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19.03.2014 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.06.2013 року та до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, під час ухвалення вказаного рішення судами першої та апеляційної інстанції не було вирішено питання щодо відізвання виконавчого листа, на підставі якого з боржника вже стягувались аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки від його заробітку.

Після ухвалення судового рішення заявник вважала, що на виконанні відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження з виконання діючого рішення суду, що набрало законної сили.

В листопаді 2022 року ОСОБА_3 отримала копію ухвали Апеляційного суду Запорізької області, якою залишено в силі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2014 про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі частини від усіх доходів відповідача та новий виконавчий лист, виданий 11 листопада 2022 року на виконання вказаного рішення.

Зазначеним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2014 у справі №333/5183/13-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.06.2013 року та до повноліття дитини. Отже, відповідно до виконавчого листа виданого ОСОБА_3 11.11.2022 у справі №333/5183/13-ц строк пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлений до досягнення повноліття дитиною.

Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 виповнилося 18 років і він досяг повноліття.

Вважаючи вимоги заявника законними та обґрунтованими, суд першої інстанції задовольнив вимоги заяви.

З вказаними висновками суду першої інстанції, погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Так, відповідно до частини 1 статті 129 Конституції України обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.

Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Складовою справедливого судового розгляду, згідно практики Європейського суду з прав людини, є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Відповідно до частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні відповідно до ст.433 ЦПК України питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати причини пропуску цього строку та, залежно від характеру цих причин, зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а, відтак, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до матеріалів справи встановлено, що у заявника існували обставини, які перешкоджали пред`явленню нею виконавчого листа до виконання у встановлений законодавством строк, а саме у зв`язку із тим, що виконавчий лист був отриманий 11.11.2022 року, тобто після досягнення дитиною повноліття, а отже, поза межами строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання з огляду на таке.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною "права на суд" та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки.

Судом першої інстанції обґрунтовано визнано поважними поважними причини, з яких стягувач не отримувала виконавчий лист та не пред`являла його до виконання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з боржника було відкрито 19.11.2014 року, а закрите лише 06.08.2021 року, у зв`язку із скасуванням в 2013 році судового рішення на підставі якого видавався виконавчий документ.

Тобто, і боржник, і стягувач не повідомляли виконавчу службу про те, що заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2013 року скасоване і судом прийняте нове рішення від 27.01.2014, яким стягнуто аліменти в іншому розмірі, а саме в розмірі частини від доходів боржника.

Протягом 2014-2021 років стягувач отримувала документи з Комунарського ВДВС, з яких вбачалось, що рішення суду продовжує перебувати на виконанні, але не виконується боржником, а також утворилась заборгованість за аліментами.

Вказане підтверджується копіями розрахунків заборгованості за аліментами, листами Комунарського відділу ДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (місто Дніпро) та постановами державного виконавця про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, у праві користування зброєю, у праві полювання, у праві виїзду за межі України.

Встановлено, що аліменти ОСОБА_1 не сплачувались ані в розмірі 1/4 частини, ані в розмірі 1/3 частини та станом, на 31.07.2020 заборгованість ОСОБА_1 по аліментам складала 180 255 грн.

Крім того, в інформації про виконавче провадження НОМЕР_1, що міститься в автоматизованій системі виконавчих проваджень, яка міститься в матеріалах справи, зазначена резолютивна частина виконавчого документа: стягнення аліментів саме у розмірі частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 27.06.2013 року та до повноліття дитини.

Таким чином, у заявниці були всі підстави вважати, що на виконанні знаходиться рішення суду, що набрало законної сили.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання підлягає поновленню, як пропущений з поважних причин, оскільки виконавчий лист був отриманий після досягнення повноліття дитиною, а також після завершення попереднього виконавчого провадження.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання врахував вищевказані обставини та вимоги діючого процесуального законодавства, та дійшов вірного висновку про поважність причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 квітня 2023 року.

Головуючий

Судді: