Справа № 718/1199/21
Провадження № 2/0182/335/2023
25.04.2023 м. Нікополь
Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька -Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів,-
Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2021 дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.40-41).
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву не скористався, будь-які клопотання чи заяви на адресу суду від нього не надходили. Конверт, який був направлений за останньою відомою адресою його місця проживання та перебування, повернувся до суду з відміткою «за строками зберігання» (а.с.44). Крім цього, відповідача про розгляд справи було повідомлено на офіційному сайті «Судова влада» (а.с.42).
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Як встановлено судом, позивач, на підтвердження своїх вимог, долучив до позовної заяви ВПС «Фінансовий звіт» від 10 січня 2021 року про переказ грошових коштів через термінал самообслуговування на картковий рахунок № НОМЕР_1 «Ощадбанк» (а.с.9-10). При дослідженні вищевказаного фінансового звіту вбачається, що позивачем було здійснено грошовий переказ 10 січня 2021 року на суму 4 458 грн. 71 коп., 10 січня 2021 року сума в розмірі 4 999 грн. 99 коп. та 10 січня 2021 року на суму в розмірі 4 999 грн. 99 коп., тобто, загальний розмір перерахованої суми становить 14 458 грн. 69 коп. Крім цього, позивачем, як на підставу доказу, було долучено копію чеку № 2185 (поповнення) від 11 січня 2021 року на загальну суму 57 800 грн. 00 коп. (а.с.15). При цьому, з наданого чеку не вбачається і не можливо встановити - на який картковий рахунок було здійснено поповнення. Фактично даний чек містить відомості, а саме: код авторизації, номер посилання, порядковий номер, номер циклу та дата операції, хоча обов`язкові відомості щодо отримувача та відправника відсутні, тобто, чек № 2185 від 11 січня 2021 року містить лише відомості (інформацію) щодо ідентифікатору платежу, що судом розцінюється як неналежний та недопустимий доказ.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи позивача, викладені в позові, у повній мірі з`ясувавши всі обставини, які мають значення для справи, приходить до наступного.
За нормами частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і яке не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна, набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину, або інших підстав, передбачених статтею11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Відповідно до змісту вказаної норми, вимоги про повернення безпідставно набутого майна можуть бути пред`явлені власником до особи, яка його утримує або набула його собі.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, звертаючись до суду з позовом, саме на позивача покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.
Однак, суд не погоджується з висновками позивача та його представника щодо безпідставного набуття відповідачем грошових коштів, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставин сплати коштів саме на розрахунковий рахунок відповідача, оскільки ВПС «Фінансовий звіт» та чек не містить відомостей щодо відправника та отримувача. При цьому, в долученому фінансовому звіті міститься відмітка щодо призначення платежу «Поповнення картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 (а.с.9-10), а тому судом дані відомості щодо отримувача, у відповідності до вищевказаного рахунку, були перевірені. Зокрема, представником позивача, одночасно з поданням позовної заяви до суду, було заявлено клопотання при витребування доказів з АТ «Ощадбанк», а саме: відомості про всі здійсненні фінансові операції ОСОБА_2 через відділення чи термінали АТ «Ощадбанк», зокрема, дані про отримувачів грошових коштів надісланих ОСОБА_2 з січня 2021 року (а.с.7), оскільки дані відомості самостійно вони позбавлені можливості отримати. Тому, ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2022 року клопотання було задоволено та зобов`язано АТ «Ощадбанк» надати відомості (зокрема, про отримувачів) про здійснення ОСОБА_2 через відділення чи термінали надіслання грошових коштів в період з січня 2021 року, а також відомості про рух коштів по картковому рахунку № НОМЕР_1 в період з січня 2021 року для підтвердження або спростування факту належності вищевказаного карткового рахунку ОСОБА_3 (а.с.45-46). 13 квітня 2023 року на адресу Нікопольського міськрайнного суду Дніпропетровської області від АТ «Ощадбанк» надійшла відповідь на вищевказаний запит, згідно якої було встановлено, що дана банківська платіжна картка № НОМЕР_1 емітована на ім`я ОСОБА_3 , однак, відомості щодо здійснення ОСОБА_2 через відділення АТ «Ощадбанк» грошових переказів відсутні та на підтвердження даних обставин представником АТ «Ощадбанк» було надано копію диску з зазначеною інформацією (а.с.52, 54).
Суд окремо звертає увагу на те, що доданий до позову доказ - фінансовий звіт та чек - не містить відомостей, які належним чином дали б підстави для ідентифікації особи відповідача, отримувача грошового переказу коштів, та, зокрема, у відповіді на запит суду зазначено, що банківська платіжна картка № НОМЕР_1 емітована на ім`я ОСОБА_3 , однак, відомості щодо здійснення ОСОБА_2 через відділення АТ «Ощадбанк» грошових переказів відсутні.
Тому, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що надані фіскальні звіти та чек не можуть підтвердити обставини, на які посилається позивач та його представник по справі, а містить лише відомості (інформацію) про переказ грошових коштів без ідентифікації отримувача.
За таких обставин суд дійшов висновку про можливість відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал