Справа № 128/342/20
УХВАЛА

Іменем України

24 квітня 2023 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Дусанюк Н.О.

та представника заявника ОСОБА_1 адвоката Омельчука І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EASYCON, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 128/342/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей при Вінницькій районній державній адміністрації, про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини,

УСТАНОВИВ:

30.01.2023 до Вінницького районного суду Вінницької області надійшла вищевказана заява, яка обґрунтована тим, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області у справі № 128/342/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини позов задоволено частково; визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України; внесено зміни до актового запису № 6 від 27 січня 2017 року про народження ОСОБА_3 , здійсненого виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, а саме: замість відомостей в графі батько « ОСОБА_4 , громадянин України» вказати « ОСОБА_1 , громадянин України»; вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно її віку, щомісячно, починаючи з 10.02.2020, і до досягнення дочкою ОСОБА_5 повноліття. В розгляді справи ОСОБА_1 участі не брав, про спір, позов та рішення у справі не був обізнаний до 2023 року, з рішенням суду не згодний. Зі змісту судового рішення убачається, що ОСОБА_1 повідомлявся про виклик до суду шляхом направлення судових повісток на адресу місця реєстрації, однак в судові засідання не з`являвся без поважних причин. Повістки на його адресу не надходили, матеріали справи підтверджують дані обставини. Позовні вимоги він не визнає та стверджує, що не являється батьком дитини ОСОБА_3 , тому не повинен сплачувати аліменти. Заочне рішення ОСОБА_1 отримав 20.01.2023, отже, пропустив строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. З огляду на викладене просить поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22.03.2021 у справі № 128/342/20; скасувати заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22.03.2023 у справі № 128/342/20 і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного провадження.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 31.01.2023 заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано заявнику строк на усунення недоліків.

13.02.2023 вимоги ухвали судді Вінницького районного суду Вінницької області від 31.01.2023 заявником ОСОБА_1 було виконано.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 20.02.2023 заяву про перегляд заочного рішення прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

23.02.2023 начальник Служби у справах дітей Вінницької районної військової адміністрації Берегуляк А. через електронну пошту суду подала лист, у якому просить замінити третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей Вінницької районної військової адміністрації на належну Службу у справах дітей Стрижавської селищної ради.

21.03.2023 на адресу Вінницького районного суду Вінницької області від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Куйдана О.І. надійшли заперечення на заяву про перегляд заочного рішення. Заперечення обґрунтовані тим, що в заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 зазначає, що йому не було відомо про заочне рішення суду до січня 2023 року. Однак даний факт не відповідає дійсності, оскільки в Житомирському районному суді Житомирської області перебувала адміністративна справа № 278/3926/22 відносно ОСОБА_1 . Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи обмеженим у праві керування транспортними засобами, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП. Факт вчинення адміністративного правопорушення доводиться протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 029344 від 26.11.2022, довідкою відділу поліції № 1 Житомирського РУП ГУНП у Житомирській області про наявність обмеження у праві керування транспортним засобом, яке накладено у виконавчому провадженні № 66432930. Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 16.12.2022 у справі № 278/3926/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 місяці. Не погодившись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Відповідно до постанови Житомирського апеляційного суду від 09.02.2023, апеляційну скаргу адвоката Омельчука Ігоря Миколайовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , задоволено; постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 16.12.2022 скасовано; закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на ту обставину, що матеріали справи не містять доказів винесення відповідної постанови державним виконавцем, відсутні докази наявності в його діях умислу на керування транспортним засобом при наявності тимчасового обмеження такого права; вказує, що матеріали справи також не містять доказів на підтвердження його обізнаності про наявність можливої постанови про встановлення тимчасового обмеження. В матеріалах даної цивільної справи знаходиться подання державного виконавця (з виконання виконавчого провадження щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ) про розшук боржника ОСОБА_1 , з якого убачається, що боржник ОСОБА_1 рішення суду не виконує і відносно нього застосовані всі заходи примусового виконання рішення суду. Отже, про заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області в справі № 128/342/20 від 22.03.2021 ОСОБА_1 стало відомо 26.11.2022, коли відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 029344, а не в січні 2023 року. Відповідач також заперечує позовні вимоги та стверджує, що не являється батьком дитини ОСОБА_3 , тому не повинен сплачувати аліменти на утримання дитини. У рішенні Вінницького районного суду Вінницької області від 22.03.2021, дослідивши надані позивачем докази, врахувавши інтереси дитини, суд дійшов висновку, що позивач надала достатньо доводів батьківства відповідача ОСОБА_1 щодо дитини ОСОБА_3 , тому позовна вимога про визнання батьківства підлягає задоволенню. Заявник ОСОБА_1 в заяві про перегляд заочного рішення не довів, які підстави мають істотне значення для правильного вирішення справи, які не були враховані судом при ухваленні рішення. Крім того, в первісному позові та в заяві про перегляд заочного рішення зазначена адреса ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 зареєстрований за даною адресою, що підтверджується довідкою Стрижавської селищної ради від 25.02.2020 та самим ОСОБА_1 , який подав заяву про перегляд заочного рішення. На вказану адресу судом скеровувалась ухвала про відкриття провадження у справі з позовною заявою та виклики в судові засідання. Тобто повістки про виклик в суд направлялися за адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 . Тому суд виконав покладений на нього обов`язок повідомити учасників про дату, час та місце розгляду справи, а відповідач не скористався своїм право взяти участь у судовому засіданні, не подав належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки, причин неподання відзиву на позов тощо. Заявником не зазначено жодного належного та допустимого доказу чи обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, які не були враховані під час ухвалення судом заочного рішення. Враховуючи, що відсутні підстави для поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, просить заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22.03.2021 залишити без задоволення.

В судовому засіданні 24.04.2023 представник заявника ОСОБА_1 адвокат Омельчук І.М. просив скасувати заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22.03.2021 у справі № 128/342/20. Зазначив, що про заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області заявнику стало відомо лише 20.01.2023, про розгляд цивільної справи № 128/342/20ОСОБА_1 обізнаний не був, повістки на його адресу не надходили, з рішенням суду заявник не згодний, що буде доведено судовою молекулярно-генетичною експертизою, клопотання про призначення якої він попередньо подав.

Інші учасники справи в судове засідання 24.04.2023 не з`явились, хоч в установленому законом порядку повідомлялись про дату, час та місце судового розгляду.

Представник ОСОБА_2 адвокат Куйдан О.І. попередньо через електронну пошту суду подав заяву, в якій просить судовий розгляд заяви про перегляд заочного рішення провести за його відсутності у зв`язку із зайнятістю та залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 .

В матеріалах справи наявна заява представника Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації про проведення за відсутності представника Служби, при прийнятті рішення повністю покладаються на думку суду.

Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, надані учасниками справи та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що Вінницьким районним судом Вінницької області 22 березня 2021 року було ухвалено заочне рішення у справі № 128/342/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей при Вінницькій районній державній адміністрації, про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини. Даним рішенням позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково; визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України; внесено зміни до актового запису № 6 від 27 січня 2017 року про народження ОСОБА_3 , здійсненого виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, а саме: замість відомостей в графі батько « ОСОБА_4 , громадянин України» вказати « ОСОБА_1 , громадянин України»; вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно її віку, щомісячно, починаючи з 10.02.2020, і до досягнення дочкою ОСОБА_5 повноліття; стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 1681 грн 60 коп.; в іншій частині позовних вимог відмовлено (т. 1 а.с. 167-170).

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

ОСОБА_1 у своїй заяві просить поновити строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення, зазначивши, що заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22.03.2021 у справі № 128/342/20 він отримав лише 20.01.2023.

Статтею 120 ЦПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.

Відповідно до ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Тобто необхідною умовою для поновлення пропущеного строку є наведення заявником причин його пропуску, яким суд надає оцінку на предмет їх поважності.

Враховуючи ту обставину, що рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22.03.2021 ОСОБА_1 отримав 20.01.2023, що підтверджується копією супровідного листа Вінницького районного суду Вінницької області від 20.01.2023 №1571/23, суд визнає поважними причини пропуску строку для звернення з заявою про перегляд заочного рішення та вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22.03.2021.

Посилання представника ОСОБА_2 адвоката Куйдана О.І. з приводу відсутності підстав для поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки ОСОБА_1 стало відомо про заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22.03.2021 у справі № 128/342/20, коли відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №029344, не заслуговують на увагу з огляду на те, що вказаний строк обчислюється не з моменту, коли особі стало відомо про заочне рішення, а з дня його вручення.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні).

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності. Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Згідно з ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Заявник ОСОБА_1 в заяві про перегляд заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22.03.2021 у справі № 128/342/20 зазначає, що в розгляді справи він участі не брав, про спір, позов та рішення у справі не був обізнаний до 2023 року.

Згідно з рішенням суду від 22.03.2021 та матеріалами справи, відповідач ОСОБА_1 неодноразово в судові засідання не з`являвся з невідомих суду причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Вінницькій області та довідки Стрижавської селищної ради від 25.02.2020 № 378/02-6, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 04.12.1987 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 24, 31).

Стаття 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» декларує, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Відповідно до положень, викладених в ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (визначення термінів), «місце проживання» це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; «документи, до яких вносяться відомості про місце проживання» це паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Згідно з положеннями, викладеними у ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

З аналізу вищевикладених норм права, убачається, що місцем проживання фізичної особи є не фактичне місце проживання такої особи, а зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи.

Судом належним чином направлялась судова кореспонденція на адресу відповідача по справі ОСОБА_1 .

У матеріалах справи, а саме: у довідках Ф.20, що закріплені на конвертах, адресованих ОСОБА_1 , які неодноразово повертались на адресу Вінницького районного суду Вінницької області, містяться відмітки «за закінченням терміну зберігання», що не дає суду можливості встановити факт одержання ОСОБА_1 судової кореспонденції, оскільки Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 12.05.2021 (справа № 216/3765/16-ц) вказав, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її неперебування за адресою, повідомленою суду. Крім того, згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 752/11896/17, повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Разом з тим, у матеріалах справи наявний конверт з відміткою про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 1 а.с. 132), яким ОСОБА_1 направлялася судова повістка про виклик в судове засідання на 22.03.2021. Саме 22.03.2021 судом було винесено заочне рішення по справі № 128/342/20, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, враховуючи викладенні положення, ОСОБА_1 вважався повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Крім того, в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення, яке повернулось на адресу Вінницького районного суду Вінницької області з відміткою про вручення, на якому міститься дата отримання листа, прізвище/підпис особи, яка отримала, та підпис працівника поштового зв`язку (т. 1 а.с. 100), що також підтверджує належне повідомлення ОСОБА_1 .

Верховний Суд вважає особу належно повідомленою про рух справи у ситуації, коли вона отримала хоча б один лист від суду, а решта повернулися за закінченням терміну зберігання чи з інших причин (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 398/4299/17).

Суд вважає, що у даному випадку ОСОБА_1 було відомо про наявність судової справи, він не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про рух справи, зміст судових рішень, дати судових засідань, зокрема, через сайт судової влади України, однак наданими йому процесуальними правами не скористався.

У рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач ОСОБА_1 не продемонстрував готовність брати участь у розгляді цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей при Вінницькій районній державній адміністрації, про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини.

Верховний Суд у постанові від 27.01.2021 (справа № 398/4299/17) зауважив, що сам лише факт неотримання кореспонденції, яку суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав за належною адресою, та яка поверталася у зв`язку з її неотриманням адресатом, зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.01.2019 у справі № 761/15565/16-ц, від 17.04.2019 у справі № 922/1714/18, від 03.06.2020 у справі № 318/89/18.

Варто також зазначити, що ОСОБА_1 у заяві про перегляд заочного рішення вказав адресу зареєстрованого місця проживання саме: АДРЕСА_1 , тобто адресу, яку зазначила у позовній заяві ОСОБА_2 при розгляді цивільної справи № 128/342/20.

Судом в черговий раз за адресою АДРЕСА_1 засобами поштового зв`язку надіслано кореспонденцію суду для ОСОБА_1 , однак вказана кореспонденція повернулась з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання».

Будь-яких пояснень щодо причин неотримання судової кореспонденції за адресою зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 заявником ОСОБА_1 до суду не надано.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано кожній фізичній та юридичній особі право на розгляду судом справи упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими, серед іншого, є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає недоведеними обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судові засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це під час розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей при Вінницькій районній державній адміністрації, про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто для того, щоб суд прийняв рішення про скасування заочного рішення необхідно встановити наявність двох обов`язкових умов, а саме: відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин; докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За відсутності однієї із зазначених умов суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне провадження є додатковою гарантією позивачеві від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу, дотримання судами строків розгляду справи. Проте в окремих випадках розгляд справ у порядку заочного провадження не спрощує, а ускладнює процес та дає відповідачу можливість його затягнути, оскільки він має право на скасування заочного рішення судом, який його ухвалив, після чого справа розглядається в загальному порядку.

Отже, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні та перегляді заочного рішення є визначальним з точки зору виконання інститутом заочного провадження своєї мети сприяти ефективному та оперативному здійсненню правосуддя.

Аналогічні висновки зазначені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2019 (справа № 369/2744/15-ц).

У своїй заяві ОСОБА_1 вказує, що він не являється батьком дитини ОСОБА_3 , тому не повинен сплачувати аліменти на її утримування, доказом зазначених обставин буде висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

Суд зазначає, що відповідна експертиза була призначена ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23.06.2020, проте відповідне експертне дослідження не було проведене у зв`язку із ухиленням відповідача від явки до Вінницького НДЕКЦ МВС для відбору експериментальних зразків, у зв`язку з чим судовим експертом Галамагою Я.С. на адресу суду було надіслано повідомлення про неможливість проведення експертизи від 29.09.2020 № 835.

Варто зазначити, що 21.08.2020 на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_1 було надіслано лист-повідомлення про необхідність з`явитися до Вінницького НДЕКЦ МВС для відбору експериментальних зразків. Рекомендоване повідомлення про вручення листа було повернуто на адресу суду з відміткою про вручення, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України, разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22.03.2021 у справі № 128/342/20 установлено, що позивач ОСОБА_2 надала достатньо доводів батьківства відповідача ОСОБА_1 щодо дитини ОСОБА_3 .

В свою чергу відповідач ОСОБА_1 ні під час розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_2 , ні під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення не надав жодних доказів, які б підтверджували протилежне.

Згідно з ч. 3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для скасування заочного рішення, оскільки відповідачем ОСОБА_1 недоведено обставини, що свідчать про неявку в судове засідання з поважних причин, жодних доказів на спростування викладених позивачем ОСОБА_2 обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, суду не надано. Тому заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 128/342/20 слід залишити без задоволення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Керуючись ст.ст. 211, 260, 287-289 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 128/342/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей при Вінницькій районній державній адміністрації, про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА