ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 679/294/22

Провадження № 22-ц/4820/754/23

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. ( суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: представника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, прокурора

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 679/294/22 за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 лютого 2023 року в складі судді Стасюка Р.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Хмельницької обласної прокуратури, ОСОБА_2 , Державної казначейської служби про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів досудового розслідування, прокуратури.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь на відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури у розмірі 317 633 грн.

На підтримання заявлених позовних вимог позивач посилався, що 19 липня 2017 року слідчий СВ Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Коваль В.А. звернувся до слідчого судді Нетішинського міського суду Хмельницької області із клопотанням про проведення обшуку квартири по АДРЕСА_1 , у якій він зареєстрований і проживає та його особистого обшуку. Вказане клопотання було заявлено межах кримінального провадження №0000264 від 12 липня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. В результаті проведеного обшуку квартири 17 серпня 2017 року було виявлено та вилучено речовину рослинного походження, загальною масою - 9,599 г.

В подальшому, 02 вересня 2017 року старшим слідчим СВ Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Волошиною Т.В. були внесені відомості до ЄРДР та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000331 за повідомленням про незаконне зберігання наркотичних засобів, які було виявлено та вилучено під час обшуку вказаної квартири.

Позивач посилався, що 05 вересня 2017 року старша слідча СВ Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Волошина Т.В. за письмовим погодженням прокурора Літвіна В.І. винесла повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України і цього ж дня він був допитаний як підозрюваний, а 13 вересня 2017 року прокурор Нетішинського відділу Шепетівської місцевої прокуратури Літвін В.І. затвердив обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000331 від 02.09.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України.

Однак, вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06 лютого 2020 pоку, який залишено без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року, його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене останнім.

Таким чином, посилався позивач, що він незаконно та безпідставно перебував під слідством та судом 48 місяців 26 днів, внаслідок чого йому було завдано моральної шкоди, адже внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного перебування під слідством та судом, порушення недоторканості житла (при незаконному обшуку), необхідності явки на допити, судові засідання, звернення за правовою допомогою - він зазнав моральних страждань. Незаконні дії органів досудового слідства негативно вплинули на його життя тривалий час він був позбавлений можливості відновлення особистих немайнових прав, тривалий час не мав можливості влаштуватись на роботу та був вимушений їхати на заробітки до Польщі. Таке право як, повага до гідності та честі, в повній мірі не відновлено до сих пір, що поглиблює його душевні страждання та спричиняє йому періодичні фізичні болі.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 лютого 2023 року позов задоволено, стягнуто з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 321600 грн.

ГУНП у Хмельницькій області подало апеляційну скаргу на таке рішення суду першої інстанції, посилається на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права. Так апелянт посилається, що задовольняючи позовні вимоги, суд в порушення вимог ч. 2 ст. 264 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог, адже ОСОБА_1 просив стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури 317 633 грн, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 6 500 грн, встановленої з 1 січня 2022 року, а суд обрахував розмір моральної шкоди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 6 700 грн, встановленої з 1 січня 2023 року, що призвело до безпідставного збільшення суми відшкодування до 321 600 грн. Крім того, позивач, заявляючи про спричинену йому моральну шкоду, жодним чином її не доводить та не надає належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів заподіяння такої шкоди, а лише вказує про наявність такої шкоди. Також вказує апелянт, що позивач наводить не вірний обрахунок часу його перебування під слідством і судом (48 місяців і 26 днів з 02 вересня 2017 року по 28 вересня 2021 року), адже позивачеві було оголошено підозру в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, 05 вересня 2017 року, а тому саме з цієї дати він набув статусу підозрюваного у вчиненні злочину та лише з цієї дати вважається таким, що перебував під слідством. Крім того, виправдувальний вирок відносно ОСОБА_1 . Нетішинський міський суд, постановив 06 лютого 2020 року, а тому під слідством і судом позивач перебуває з 05 вересня 2017 року по 06 лютого 2020 року, тобто 29 місяців і 1 день, а не 48 місяців і 26 днів, як помилково вказує позивач.

Тому з огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, ГУНП України у Хмельницькій області просило скасувати рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 лютого 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 02 вересня 2017 року старшим слідчим СВ Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Волошиною Т.В. були внесені відомості до ЄРДР та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000331 за повідомленням про незаконне зберігання наркотичних засобів ОСОБА_1 .

05 вересня 2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, цього ж дня його було допитано у якості підозрюваного.

13 вересня 2017 року прокурором було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000331 від 02.09.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, відносно ОСОБА_1 та спрямовано до суду для розгляду по суті обвинувачення.

Вироком Нетішинського міського суду від 10 жовтня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначено йому покарання, у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 січня 2019 року вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 жовтня 2018 року скасовано, та направлено на новий розгляд в суді першої інстанції.

05 листопада 2019 року перший заступник керівника Шепетівської місцевої прокуратури Базан О.В. погодив обвинувальний акт про зміну обвинувачення у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000331 від 02.09.2017 року відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України.

Вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.309 КК України, та виправдано на підставі п.2 ч.373 КПК України за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06 лютого 2020 року залишено без змін.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94-ВР).

Статтею 1 Закону № 266/94-ВР передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

За нормами п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно п. 5 ст. 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові поряд з іншим відшкодовуються моральна шкода, завдана громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно із ч.ч. 5. 6 ст. 4 Закону №266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету.

У відповідності до ч. 1 ст.13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 посилався, що він незаконно та безпідставно перебував під слідством та судом 48 місяців 26 днів, внаслідок чого йому було завдано моральної шкоди, розмір якої позивач оцінив в розмірі 317 633 грн, тобто визначив ціну позову в мінімальному розмірі, передбаченому нормами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 6500 грн, встановленої з 1 січня 2022 року на час подання позову.

Суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку, що перебування позивача під слідством та судом порушило його звичний спосіб життя, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя, що в сукупності спричинило йому моральні страждання та дає підстави для вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним діями органів досудового розслідування та прокуратури, а також суд правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами і встановив період, за який позивачу підлягає відшкодуванню моральна шкода, саме з 05 вересня 2017 року (дата пред`явлення позивачу обвинувачення у вчиненні злочину) по 28 вересня 2021 року (дата залишення апеляційним судом без змін вироку Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.02.2020 року), що складає повних 48 місяців.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, стягнув на користь позивача 321 600 грн., що більше від суми заявлених позовних вимог, обраховуючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 6 700 грн, встановленої з 01 січня 2023 року, тобто на час розгляду справи.

Проте з цим висновком повністю не можна погодитися, зважаючи на таке.

За змістом ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В позовній заяві позивач просив суд стягнути на його користь 317 633 грн, у відшкодування моральної шкоди, відтак, ухвалюючи рішення про стягнення з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 321 600 грн у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, відтак доводи апелянта в цій частині заслуговують на увагу, а рішення суду з цих підстав слід зміни, зменшивши розмір відшкодування до 317 633 грн як зазначено в позовних вимогах.

Доводи апеляційної скарги, що позивач, заявляючи про спричинену йому моральну шкоду, жодним чином її не доводить та не надає належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів заподіяння такої шкоди, а лише вказує про наявність такої шкоди слід відхилити.

Сам по собі факт перебуванням під слідством та судом без достатніх на те підстав тривалий час протягом чотирьох років з усією очевидністю свідчить про завдання громадянину моральних втрат, душевних страждань, переживань, порушення його нормальних життєвих зв`язків, тобто заподіяння моральної шкоди.

Також апеляційний суд не приймає до уваги твердження апелянта, що позивач наводить не вірний обрахунок часу його перебування під слідством і судом, оскільки на думку апелянта, позивач перебував під слідством і судом з 05 вересня 2017 року по 06 лютого 2020 року до винесення виправдувального вироку, тобто 29 місяців.

Відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

У частині першій статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

На підставі системного аналізу наведених норм прав слід дійти висновку, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року справі № 534/955/17, від 08 грудня 2021 року у справі № 607/25602/19.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 лютого 2023 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у відшкодування моральної шкоди 317633 грн.»

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2023 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова