Справа № 214/286/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 квітня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі :

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, із залученням третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд зобов`язати відповідача усунути йому перешкоди у спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши способи його участі у вихованні дитини та у спілкуванні з нею наступним чином: безперешкодні зустрічі з дитиною кожну суботу та неділю з 10 год. до 18 год.; безперешкодне проведення відпустки з дитиною без участі відповідача щороку у літній період строком на 14 діб; безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження дитини без участі відповідача кожного року 14 листопада з 09 год. до 17 год.; безперешкодна участь у спільному святкуванні державних свят України без участі відповідача на кожне державне свято з 09 год. до 20 год., а також зобов`язати відповідача надавати йому точну інформацію про від`їзд за межі міста. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебував з відповідачем у цивільному шлюбі, від якого є одна малолітня дитина син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає разом з відповідачем. Однак відповідач почала чинити позивачеві перешкоди у спілкуванні з сином та прийнятті участі у його вихованні, у зв`язку з чим він вимушений був звернутись до суду з даним позовом.

Позивач у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності.

Відповідач у судове засідання також надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та зазначила, що перешкоди позивачу у спілкуванні із сином вона не чинила, а позивач сам усунувся від виховання та утримання дитини, що вона не заперечує проти встановлення зустрічей батька із сином по суботам з 11 год. до 17 год., при цьому заперечує проти проведення позивачем відпуски разом із сином, оскільки позивач може себе не дуже добре поводити, так само заперечує проти святкування дня народження дитини та державних свят України разом з позивачем, оскільки ці свята вони святкують в сімейному колі, а позивач протягом чотирьох років навіть не вітав дитину із днем народження по телефону.

Представник третьої особи у судове засідання також не з`явилась, але надала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Так, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є малолітньою дитиною ОСОБА_1 позивача у цій справі та ОСОБА_2 відповідача у цій справі (а.с.4).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, затвердженого начальником служби у справах дітей від 27.01.2021 року, за місцем проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , для дитини створені задовільні умови для виховання, розвитку та проживання, дитина активна, комунікабельна та позитивно налаштована на спілкування з батьком (а.с.29).

Відповідно до педагогічної характеристики вихованця комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №259 Криворізької міської ради Шіллер Матіаса, виданої за підписом директора ОСОБА_4 та вихователя ОСОБА_5 , мама ОСОБА_2 приймає активну участі у житті групи, підтримує контакт з вихователем та адміністрацією закладу, батько ОСОБА_1 життям дитини і перебуванням у дошкільному закладі не цікавиться, зв`язків з вихователем не підтримує (а.с.30). Аналогічні відомості також містяться в довідці від 17.01.2022 року, виданій за підписом завідувача КЗДО КТ №259 КМР Чурілової Н.М. (а.с.51).

Виходячи з положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Виходячи з положень ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, перешкоджає повноцінно приймати участь у її вихованні, чим порушує його права як батька.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом установлено, що заявляючи вимоги про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту вчинення відповідачем йому перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Між тим, суд приходить до висновку, що фактично спір виник у зв`язку з неможливістю сторін досягти домовленостей щодо порядку спілкування позивача з дитиною.

Однак суд вважає, що батько дитини має право на спілкування з нею, але це не повинно заважати нормальному розвитку дитини.

Разом з тим, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що батько дитини не має можливості та певного досвіду догляду за дитиною, негативно впливає на сина, не містять доказів існування обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із сином чи обставин, які б свідчили про таке спілкування батька з сином, яке б перешкоджало нормальному розвитку дитини або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб.

Отже, на підставі вищевикладеного, вбачаються підстави для визначення судом способу спілкування батька із сином, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Так, з метою збереження рівності прав батьків та забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що спілкування батька з дитиною має бути визначене не суцільно, а з певною періодичністю та саме такий графік не буде суперечити інтересам дитини, не перешкоджатиме її нормальному розвитку і відповідатиме обсягу обов`язків та прав батька щодо сина.

Відтак, до запропонованого позивачем порядку, необхідно внести окремі уточнення, позаяк запропонований ним графік щодо зустрічей із дитиною кожної суботи та неділі з 10 год. до 18 год., враховуючи те, що у будні дні дитина відвідує дитячий садок, буде порушувати права відповідача на спілкування з дитиною у вихідні дні, тому з урахуванням дотримання розумного балансу на участь кожного з батьків у вихованні дитини та те, що дитина повинна мати також і час для спілкування з матір`ю, час на спілкування зі своїми друзями і необхідного відпочинку, суд вважає за доцільне визначити спосіб та порядок участі у вихованні та спілкуванні батька з сином, а саме кожної першої та третьої суботи місяця з 10 год. до 18 год. та другої і четвертої неділі місяця з 10 год. до 18 год. з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та без присутності матері, оскільки присутність відповідача при усіх зустрічах та протягом всього часу перебування батька з сином може приводити до особистих конфліктних відносин між сторонами, які будуть порушувати інтереси дитини, спричиняти на неї негативний вплив, а також на особисте спілкування дитини з батьком.

Суд зауважує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає його інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні дитини, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати інтересам дитини.

Разом з тим, слід визначити позивачу спосіб участі у вихованні його сина щодо безперешкодного проведення з ним відпустки у літній період до 14 діб для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньої домовленістю з матір`ю дитини, з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та обставин, які можуть виникнути.

Крім того, також слід визначити позивачу спосіб участі у святкуванні дня народження дитини наступним чином: кожний парний рік з 09 год. до 17 год., позаяк саме такий порядок відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприйняти спілкування кожного з батьків, який не буде порушувати її інтересів, сприятиме встановленню контакту батька та сина та забезпечуватиме розумний баланс і рівність прав обох батьків.

Водночас суд зазначає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо безперешкодної участі позивача у святкуванні з дитиною державних свят України без участі відповідача з 09 год. до 20 год., позаяк такі вимоги суперечать принципу рівності обсягу прав батьків. Зазначені питання у кожному конкретному випадку мають бути вирішені позивачем за домовленістю з відповідачем з урахуванням перш за все інтересів дитини, її психологічного і фізичного стану та в залежності від того, на який день тижня буде припадати те чи інше свято, яке не було конкретизовано позивачем у пред`явлених ним позовних вимогах, з метою не порушення режиму розпорядку дня дитини.

Також суд зазначає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача надавати йому точну інформацію про від`їзд за межі міста, оскільки з таких не вбачається порушення прав позивача на спілкування з дитиною.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає, що визначений судом спосіб участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком у формі встановлення порядку спілкування відповідатиме інтересам дитини, сприятиме уникненню між сторонами конфліктів, забезпечить спокійний психологічний розвиток та зростання дитини, створить умови для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку на виховання дитини та здійснення його права на особисте спілкування із сином, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини та саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі вихованні дитини.

Окрім того, суд зауважує, що дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, враховуючи її вік, а також, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж дане рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів для побачень позивача з дитиною.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на характер спору та часткове задоволення пред`явлених позовних вимог, відсутність вимог про компенсацію понесених позивачем витрат по сплаті судового збору, суд на підставі ст.141 ЦПК України вважає за доцільне залишити їх за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10-13, 19, 23, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 спосіб участі його у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:

- безперешкодні зустрічі з дитиною кожної першої та третьої суботи місяця з 10 год. до 18 год. та другої і четвертої неділі місяця з 10 год. до 18 год. без присутності матері з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини;

- безперешкодне проведення з дитиною відпустки у літній період до 14 діб для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та обставин, які можуть виникнути;

- безперешкодні зустрічі з дитиною у день її народження у кожний парний рік з 09 год. до 17 год. без присутності матері з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.