Єдиний унікальний номер 725/6608/22
Номер провадження 2/725/873/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2023 року м.Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ватаманюк В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

та представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року позивач через свого представника звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що з 2005 року по даний час він без реєстрації проживав в АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті останнього відкрилась спадщина на належний йому будинок за вказаною вище адресою, а тому з метою прийняття спадщини до складу якої входить нерухоме майно, він звернувся з відповідною заявою в органи нотаріату, оскільки він проживав із спадкодавцем однією сім`єю, а інші спадкоємці після смерті останнього відсутні.

Натомість, оформити право на спадщину позивач немає можливості, оскільки не надав нотаріусу доказів прийняття спадщини та проживання із спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини, що зумовило необхідність звернення до суду з даною заявою.

Вказував на те, що він більше п`яти років проживав із спадкодавцем однією сім`єю, вони були пов`язані спільним побутом, що на його думку підтверджується доданими до матеріалів справи доказами, а також показами свідків про допит яких клопотав, а тому вважає наявними підстави для встановлення відповідного факту.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 2005 року по день смерті останнього, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою - АДРЕСА_1 .

На вказану позовну заяву надійшов відзив в якому представник відповідача позов не визнала, посилаючись на те, що позивачем не надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту, який він просить встановити, зокрема наявності спільного побуту, взаємних прав та обов`язків. Звертала увагу на те, що за життя ОСОБА_4 не вирішив долю спадкового майна, а також не здійснив реєстрацію місця проживання позивача за адресою свого житла.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Вказував на те, що покійний ОСОБА_4 давній знайомий його родини, зокрема він товаришував з його батьком, вони разом працювали в приватній фірмі. У 2005 році ОСОБА_4 запропонував йому проживати у належному останньому помешканні за адресою АДРЕСА_1 . Вказаний будинок був поділений на дві квартири. Зазначав, що він з родиною проживав в одній кімнаті, а покійний в іншій, при цьому вони користувались спільно кухнею та іншими допоміжними приміщеннями, його дружина готувала їжу для всіх, а також вони займались іншими справами, необхідними для користування вказаним майном, зокрема викопали криницю, на підставі довіреності виданої покійним на його ім`я, він змінював лічильники обліку електроенергії та газу. Вказував на те, що у спірному будинку раніше проживала мати покійного ОСОБА_4 , якій належала частина будинку та вони мали намір належним чином юридично оформити право власності на спірне нерухоме майно, натомість не встигли це зробити, оскільки покійний зловживав алкогольними напоями. Похованням ОСОБА_4 він не займався, оскільки важко переніс втрату.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Вказував на те, що позивач з 2005 року по даний час за згодою ОСОБА_4 проживав у спірному будинку, ніс витрати по утриманню вказаного майна, проте своє місце проживання за вказаною адресою не реєстрував, оскільки в цьому не було необхідності. З покійним вони вели спільне господарство, що на його думку підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та показами свідків.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, надала суду пояснення аналогічні змісту відзиву.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснила, що вона товаришує з позивачем та їй відомо, що останній проживає в АДРЕСА_1 , де до моменту смерті також проживав ОСОБА_4 . З покійними ОСОБА_4 позивач вів спільне господарство, у них був спільний побут та вони перебували у хороших відносинах. Крім того, їй відомо, що позивач ніс витрати по сплаті комунальних платежів та інші витрати пов`язані із утриманням нерухомого майна, оскільки вона неодноразово разом з ним заходила до банку та була свідком, як останній вносив відповідні платежі. Також вказувала, що вона була знайома з ОСОБА_4 , який говорив про те, що належне йому майно перепише на позивача.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він товаришує з позивачем та йому відомо, що останній проводив ремонті роботи в будинку по АДРЕСА_1 та купував для цього будівельні матеріали. Крім того, ОСОБА_1 працював у нього на будівництві та неодноразово приходив на роботу з ОСОБА_4 з яким був у хороших відносинах та з їх стосунків можна було дійти висновку, що ОСОБА_4 відносився до ОСОБА_1 як до сина. Також йому відомо, що дружина позивача поралась на кухні та вела господарство в будинку по АДРЕСА_1 .

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , який з 23.11.1979 року по день смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 . Наведене підтверджується копіями свідоцтва про смерть та довідки Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради №Д2849 від 24.08.2022 року (а/с 7, 52).

У відповідності до вимог ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першої та другої ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Змістом положень ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з метою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 позивач звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Шкляр М.М. із заявою про прийняття спадщини (а/с 50).

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19.12.2022 року в рамках судового розгляду даного спору судом витребувано копії матеріалів спадкової справ щодо майна покійного ОСОБА_4 .

Так, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди розглядають заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), підлягають врахуванню правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до правового висновку сформованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З системного аналізу вище наведеного вбачається, що позивач повинен довести належними доказами не лише факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а і факт ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Так, на підтвердження своїх позовних вимог позивач долучив до матеріалів справи копія акту ТОВ «Вайт Лаіонс» від 14.06.2022 року відповідно до якого позивач проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 на момент звернення (а/с 8).

Також, до матеріалів справи долучено копію акту ТОВ ТД «Укрвторресурс» відповідно до якого сусіди будинку АДРЕСА_1 підтверджують, що позивач на момент звернення проживав за вказаною адресою, при цьому зазначений акт не містить дати (а/с 9).

Таким чином, вказаними актами лише встановлено факт проживання на момент звернення позивача за спірною адресою, натомість вказаний доказ не є достатнім для встановлення тих обставин, які необхідні для доведення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, який дає право на спадкування, при цьому для встановлення зазначеного факту самого лише факту спільного проживання не є достатнім, адже спільне проживання має супроводжуватись тим, що позивач та спадкодавець за життя були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, тобто проживали однією сім`єю.

Надаючи оцінку іншим долученим до матеріалів справи доказам варто зазначити, що наявність спільних фотокарток, та наявність довіреності, виданої ОСОБА_4 08.05.2018 року, якою уповноважено позивача бути його представником в усіх державних органах та інших установах, організаціях, а також копії квитанцій про сплату комунальних послуг не є підтвердження факту спільного проживання та наявності спільного побуту, взаємних прав і обов`язків, як передбачено ст. 1264 ЦК України (а/с 23-32).

Оцінюючи покази свідків, які вказували на те, що ОСОБА_1 був у приязних стосунках з ОСОБА_4 , проживав за адресою АДРЕСА_1 та вчиняв дії щодо утримання вказаного майна, зокрема придбавав будівельні матеріали для здійснення ремонту, сплачував комунальні платежі, його дружина поралась по господарству за вказаною адресою, суд виходить з наступного.

Так, ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до правових позицій сформованих Верховним судом у постановах від 12 грудня 2019 р. у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 р. у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 р. у справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 р. у справі №490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 р. у справі №531/295/19, показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Так, покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в сукупності з іншими доказами, які були досліджені судом та яким була надана відповідна оцінка, не свідчать про реальність сімейних відносин між позивачем та покійним ОСОБА_4 , їх пов`язаність спільним місцем побутом та наявністю взаємних прав і обов`язків, при цьому суд також звертає увагу на те, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Приязні відносини із спадкодавцем, піклування про будинок в якому ОСОБА_1 проживав разом із сім`єю, не свідчать про те, що вони із ОСОБА_7 вели спільне господарство та проживали як одна сім`я.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено усіх обставин, передбачених законом для встановлення факту проживання однією сім`єю.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 29, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1258, 1264 ЦК України, ст. 3 СК України, ст.ст. 3, 21, 25 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 24.04.2023 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна