Справа №705/1621/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року Уманський міськрайонним суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Піньковського Р.В.

при секретарі Романовій О.М.

з участю заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Уманський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті особи в певний час,

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Кушнеренко Тамара Валеріївна звернулась до Уманського міськрайонного суду із заявою про встановлення факту смерті особи в певний час, заінтересованою особою зазначивши Уманський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України обґрунтована наступним.

Заявник ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був інвалідом з дитинства 1 групи «А», оскільки хворів на психічну хворобу, проживав разом з батьками у м. Маріуполь, Донецької області. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер від захворювання у м. Маріуполь, Донецької області, в цей же день його тіло було забране працівниками ритуальної служби «Скорбота» на склад по АДРЕСА_1 . 07 березня 2022 року було отримано лікарське свідоцтво про смерть на підставі якого було укладено договір про організацію та проведення поховання, лікарське свідоцтво про смерть також було передано робітникам ритуальної служби. В той час в Маріуполі велися активні бойові дії, а тому відповідно жодних зібрань похорон не відбувалося. Батьки були впевнені, що тіло сина було поховано. Проте через деякий час дізналися, що тіла, які перебували на складі ритуальної фірми «Скорбота» та всі документи, які перебували у офісі були знищені в результаті удару, в тому числі і тіло їхнього сина. Наприкінці березня 2022 року ОСОБА_1 разом з дружиною евакуювалися на підконтрольну Україні територію. В подальшому зверталися з листом до окупаційної влади за наданням підтверджуючих документів про смерть сина, але їм в цьому було відмовлено. Відповідно будь-яких документів для здійснення реєстрації смерті сина отримати на даний час не можуть. З викладеного та інформаційного листа заінтересованої особи випливає, що зареєструвати смерть у зв`язку з відсутністю відповідних документів не можливо.

Просить суд встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Маріуполь Донецької області, Україна.

В судовому засіданні Заявник ОСОБА_1 підтримав заяву у повному обсязі та просив задовольнити.

Представник заявника - адвокат Кушнеренко Т.В. зазначила, що неможливо отримати свідоцтво про смерть померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій не можливо отримати документ, що може бути прийнято відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації смерті особи на території непідконтрольній українській владі. Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для реєстрації смерті його сина державним органом України.

Представник заінтересованої особи Уманського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені своєчасно, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, в оцінюванні доказів покладаються на думку суду.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що на початку збройної агресії рф на території України в лютому 2022 року він проживав м. Маріуполь Донецької області разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_6 . У зв`язку з бойовими діями в м. Маріуполі він з дружиною та своїми знайомими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх сином ОСОБА_9 тимчасово переїхали проживати в одну квартиру по АДРЕСА_2 . 04 березня 2022 року вранці, коли він з ОСОБА_10 знаходився в квартирі, ОСОБА_4 , який був інвалідом дитинства, помер від свого захворювання оскільки ознаки життя у ОСОБА_9 були відсутні. В цей же день про факт смерті ОСОБА_9 він з ОСОБА_7 повідомили працівників поліції, які на той час допомагали мешканцям міста з цих питань та викликали за їх адресою проживання працівників ритуальної служби «Скорбота», які через деякий час забрали тіло померлого ОСОБА_3 , повідомивши, що його буде поховано. Будь-яких документів про факт смерті ОСОБА_3 працівники поліції та ритуальної служби не надавали. Після цього він з дружиною та ОСОБА_7 та ОСОБА_8 евакуювались з міста через активні бойові дії та про обставини поховання ОСОБА_3 йому нічого не відомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надала показання щодо відомих їй обставин смерті ОСОБА_3 , аналогічні показам свідка ОСОБА_5 .

Суд, вислухавши заявника та допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

Згідно положень ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч.2 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Положеннями ст.ст.80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 27 грудня 1994 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя, актовий запис №1006, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_12 .

Згідно запису в паспорті громадянина України НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , записано: в графі сімейний стан - Міський відділ РАГС міста Маріуполя, 25 вересня 1993 р. зареєстровано шлюб з гр. ОСОБА_13 , 1971 р.; в графі особливі відмітки - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копією довідки ВПО від 15.04.2022 № 7105- виданої ОСОБА_1 .

Факт смерті сина заявника ОСОБА_1 підтверджується наступними документами копії яких засвідчені позивачем та надані до суду, а саме: копією договору-замовлення на організацію та проведення поховання, укладеного між замовником ОСОБА_1 та виконавцем ФОП ОСОБА_14 ; копією звернення ОСОБА_15 від 23.06.2022 про захоронення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копією відповіді на запит ОСОБА_15 наданої «Межведомственная комисия по розыску лиц пропавших без вести, поиску мест захоронения тел (останков) погибших (умерших) в зонах вооружоного конфликта в Донбасе исх. №5/04-528к от 25.07.2022»; копією довідки МСЕК №411283 від 11.12.2012; копією паспорту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_3 .

Відповідно до п.1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнані тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» вся територія Маріупольського району відноситься до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та який станом на час розгляду справи продовжено до 19 лютого 2023 року Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, що затверджений Законом України № 2119-IX від 15.03.2022, Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022, що затверджений Законом України № 2212-IX від 25.05.2022, Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022, що затверджений законом України № 2219-IX від 15.05.2022, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX) та Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2738-IX).

Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 року № 1064.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 5 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, в редакції, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України № 1154/5 від 22.11.2007 року, з наступними змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації є: лікарське свідоцтво про смерть; фельдшерська довідка про смерть; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті в певний час.

Згідно приписів ч.2 ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»).

Вказані вище нормативно-правові акти не містять спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, що унеможливлює державну реєстрацію факту смерті в позасудовому порядку.

Вирішуючи питання щодо оцінки наявних доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republicof Moldovaand Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]. Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Суд, оцінюючи в якості доказів надані заявником документи, а саме свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 виданого 27 грудня 1994 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя, актовий запис №1006; копію договору-замовлення на організацію та проведення поховання; копію звернення ОСОБА_15 від 23.06.2022 про захоронення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копію відповіді на запит ОСОБА_15 наданої «Межведомственная комисия по розыску лиц пропавших без вести, поиску мест захоронения тел (останков) погибших (умерших) в зонах вооружоного конфликта в Донбасе исх. №5/04-528к от 25.07.2022»; копію довідки МСЕК №411283 від 11.12.2012; копію паспорту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_3 ; а також покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_11 враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 707/1607/16-ц, згідно якої посилання заявника на застосування «намібійського винятку» не дає підстав для висновку, що факт смерті може підтверджуватися лише документами, виданими органами на непідконтрольній території України. Заявник зобов`язаний надати суду також й інші докази, які не отримані від органів тимчасово окупованої території. Такими доказами можуть бути пояснення свідків, фототаблиці, тощо.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VIII, а саме частиною першої статті 1, визнано Тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль..

Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, визначаються Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

Особливості реалізації інших прав і свобод цивільного населення та вчинення правочинів на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях визначаються законами України.

Згідно з положеннями абзацу третього статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що заявник не має можливості отримати документ встановленої форми про смерть сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь, Донецької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Маріуполь, Донецької області, оскільки на вказаній території не здійснюють повноваження органи влади України як заклади охорони здоров`я або судово-медичні установи, які б мали можливість встановити факт смерті, так і органи реєстрації актів цивільного стану, які б мали можливість зареєструвати факт смерті та видати належне свідоцтво про смерть.

Частиною 1 статті 17 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови ПВСУ від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Встановлення факту смерті ОСОБА_3 , породжує юридичні наслідки для заявника оскільки необхідне для проведення державної реєстрації смерті та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України, при цьому, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті.

Оскільки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер на території тимчасово непідконтрольній Україні, на якій введено воєнний стан, та яка є тимчасово окупованою територією України, визначеною такою відповідно до законодавства, його смерть не може бути зареєстрована в органах ДРАЦСУ на підставі наданих заявником документів, тому вимоги заявника про встановлення факту смерті ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Оскільки заявник позбавлений можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт смерті свого сина, а також надати для реєстрації смерті документ, передбачений законодавством України, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Маріуполь, Донецької області, підтверджується наданими суду доказами, тому є правові підстави для задоволення заяви і для встановлення факту смерті.

Відповідно до вимог п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 263-265, 293, 294, 315, 317, 319, 430, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Уманський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті особи в певний час - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Маріуполь Донецької області, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: Р. В. Піньковський