РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року

м. Рівне

Справа № 562/949/22

Провадження № 22-ц/4815/364/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Майданіка В.В., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивач: Здолбунівська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області

відповідач: ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 листопада 2022 року, ухвалене в складі судді Кушніра О.Г., повний текст рішення складено 01.12.2022 року у справі №562/949/22

в с т а н о в и в :

У травні 2022 року Здолбунівська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди заподіяної незаконною порубкою дерев.

Позов мотивований тим, що 15 серпня 2021 року в період часу з 21:00 по 23:20 годину ОСОБА_1 , перебуваючи в кварталі №26 виділу №18 лісового масиву, що знаходиться у користуванні ТОВ «Мізоцький Лісовик», за межами населеного пункту с.Стеблівка Рівненського району Рівненської області, умисно, з корисливих мотивів, незаконно, без передбаченого законом дозволу та в порушення вимог ст.ст. 67, 69, 70 Лісового кодексу України, ст.12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», п.п.1-33 «Санітарних правил в лісах України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №555 від 27.07.1995, пунктів 1-56 «Правил поліпшення якісного складу лісів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №724 від 12.05.2007, та пунктів 1-15 «Порядку спеціального використання лісових ресурсів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №761 від 23.05.2007, за допомогою ланцюгової пилки невстановленої марки, здійснив незаконну порубку 10 сироростучих дерев породи «сосна звичайна»,діаметрами пнів у корі біля шийки коренів: 31 см 1 шт., 33 см 1 шт., 37 см 1 шт., 42 см 1 шт., 43 см 1 шт., 44 см 1 шт., 45 см 1 шт., 47 см 1 шт., 49 см 1 шт., 50 см 1 шт., відокремивши сироростучі стовбури дерев від кореня та порізавши стовбури дерев на колоди різної довжини, чим заподіяв державі в особі лісокористувача ТОВ «Мізоцький Лісовик» істотну шкоду на загальну суму 105510 грн. 50 коп. Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 квітня 2022 року, що набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.246 КК України. Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся, а у добровільному порядку відповідач завдані збитки не відшкодував.

За вказаних обставин позивач просив відшкодувати шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, внаслідок незаконної порубки дерев у розмірі 105510,50 грн.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 листопада 2022 року позовну заяву Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області 105510 (сто п`ять тисяч п`ятсот десять) грн. 50 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу незаконною порубкою дерев.

Вирішено питання про судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зрубана деревина була повернута ТОВ «Мізоцький Лісовик», яка також має вартість та є складовою частиною збитків, що вбачається з вироку Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 квітня 2022 року року, а тому повинні бути взяті до уваги.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи останньої, просить рішення суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає в повній мірі.

Установлено, що вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 квітня 2022 року, що набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.246 КК України.

У вказаному вироку визнано судом доведеним, що ОСОБА_1 вчинив незаконну порубку незаконну порубку 10 сироростучих дерев породи «сосна звичайна», діаметрами пнів у корі біля шийки коренів: 31 см 1 шт., 33 см 1 шт., 37 см 1 шт., 42 см 1 шт., 43 см 1 шт., 44 см 1 шт., 45 см 1 шт., 47 см 1 шт., 49 см 1 шт., 50 см 1 шт., відокремивши сироростучі стовбури дерев від кореня та порізавши стовбури дерев на колоди різної довжини, чим заподіяв державі в особі лісокористувача ТОВ «Мізоцький Лісовик» істотну шкоду на загальну суму 105 510 грн. 50 коп.

Вказана шкода є істотною і розрахована ТОВ «Мізоцький Лісовик» відповідно до додатку № 1 Постанови Кабміну № 665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», висновком експерта №СЕ-19/118-21/8203-ЕК від 13 вересня 2021 року, правильність обчислення якого ним не спростовано.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до ст.66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч.2 ст. 24 Лісового кодексу України збитки, завдані внаслідок порушення прав власників лісів, лісокористувачів та громадян, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до закону.

Відповідно до ст.69 Лісового кодексу України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.

Пунктом 1 ч.1 ст.105 Лісового кодексу України передбачено, що порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.

Статтею 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відповідно до ст.108 Лісового кодексу України, незаконно добута деревина та інші лісові ресурси підлягають вилученню в установленому порядку. В разі неможливості вилучення незаконно добутої деревини та інших лісових ресурсів стягується їх вартість.

За змістом статей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести неправомірність поведінки особи; неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди; під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина особи, що завдала шкоду.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавача шкоди.

Матеріалами справи доведено факт неправомірних дій відповідача та спричинення ним внаслідок таких дій матеріальної шкоди ТОВ «Мізоцький Лісовик» на загальну суму 105 510,50 грн.

З врахуванням встановлених обставин, суд першої інстанцій дійшов правильних висновків про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст.13 Конституції України, ст.324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст.142 Конституції України, ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно із п.ї ст.15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Статтею 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено утворення місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, зокрема частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Пунктом 4 частини першої статті 69-1 Бюджетного кодексу України встановлено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Таким чином, шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства, відшкодовується шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище співвідношенні.

Доводи апеляційної скарги про те, що сума збитків, яка підлягає до стягнення з відповідача з посиланням на те, що зрубана відповідачем деревина була повернута ТОВ «Мізоцький Лісовик» не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.24, п.1 ч.1 ст.105, ст.107 ЛК України, ст.ст.68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», заподіяна шкода внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 листопада 2022 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 20 квітня 2023 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Майданік В.В.

Ковальчук Н.М.