Справа № 462/4362/22 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/116/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова відл 21 листопада 2022 року в складі судді Ліуша А.І. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики,

встановив:

У серпні 2022 року позивач ТзОВ «Фінансова компанія» «Артеміда-Ф» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики.

Вимоги обгрунтовані тим, що 02 березня 2021 року між ТОВ «Фінансова компаія «Форза» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №1. Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua та підписана електронним цифровим підписом ТзОВ «Фінансова компанія «Форза» та акцептована ОСОБА_1 шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором).

На умовах Договору позики Кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 4298 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в пордку встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 16.03.2021, акційна (пільгова) процентна ставка становить 0,01%, процентна ставка після пролонгації: 1,85% в день.

28.10.2021 між ТзОВ «Фінансова компанія «Форза» та ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладено Договір факторингу №20211028-Ф, за умовами якого ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу кередитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «Фінансова компанія «Форза», включно і до ОСОБА_1 .

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за Договором позики, станом на 17.08.2022 заборгованість відповідача перед позивачем становить 13 310,76 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 4298,00 грн., заборгованість по відсотках 1192 грн. 65 коп, заборгованість по прострочених відсотках 6447,00 грн., заборгованість за пенею 0,00 грн, інфляційне збільшення 1373 грн.11 коп. Зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язань, просив про задоволення позову.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» борг за договором від 03 березня 2021 року в сумі 13310,76 грн. та судовий збір.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21 листопада 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №1 від 02 березня 2021 року в розмірі 13 310,76 гривень на користь ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 2481 гривень та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 5 000 гривень 00 коп.

Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_1 , вважає таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому судом неповно з`ясовано усі фактичні обставини справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необгрунтованим.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що ні Договір №1 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 02.03.2021, ні паспорт споживчого кредиту, ні графік платежів не містить її підпису, а лише зазначено паспортні дані.

Розрахунок заборгованості в розмірі 13 310 грн. 76 коп. не грунтується на умовах договору, а лише відображає односторонні арифметичні розрахунки позивача, відповідно не може бути підставою для стягнення зазначених сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Окрім того, розмір нарахованих відсотків, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Зазначає, що документи, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, є документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Проте, такі позивачем суду не надані, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.

Крім того, наголошує, що позивачем не надано доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, не надано доказів того, що ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами наданого кредиту та взагалі такий отримувала. Матеріали справи не мість доказів направлення відповідачу досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості.

Просить врахувати той факт, що позивач посилається на Правила надання грошових коштів, але матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Правилами була ознайомлена відповідачка при укладенні договору.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 листопада 2022 року.

16 лютого 2023 року від ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій представник позивача висловився в заперечення доводів апеляційної скарги ОСОБА_1

03 березня 2023 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій відповідачка категорично не погоджується з доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

10 березня 2023 року від ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» надішла відповідь на відповідь на відзив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 02.03.2021 між ТзОВ «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_1 , укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, №1. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТзОВ «Фінансова компанія «Форза» та акцептована відповідачкою 02.03.2021, шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором b276590n) відповідача заяви-формуляра про акцептування оферти № 1 від 02.03.2021 про прийняття пропозиції ТзОВ «Фінансова компанія «Форза» укласти договір про надання позики у тому числі і на умовах фінансового кредиту на визначених умовах.

Згідно із п. 1.2 Договору кредит видається в національній валюті України гривні, в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на платіжну картку, вказану Позичальником в заявці на отримання кредиту. Сума кредиту 4298, 00 грн. (п. 1.6.1)

Відповідачка здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики, шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, отримала грошові кошти у розмірі 4 298 грн. 00 коп.

Згідно із п. 1.6.2. кредит надається строком на 15 днів від дати отримання Позичальником кредиту, тобто з 02.03.2021 по 16.03.2021 з пільговою відсотковою ставкою 0,01% (п.1.4, 1.6.9). Дата погашення кредиту: 16.03.2021 (п. 1.6.3.). Реальна річна процентна ставка складає 3,65% річних. Орієнтована загальна вартість кредиту складає 4304,45 грн. та включає в себе: проценти (відсотки) за користування кредитом 3,65% річних від суми заборгованості за кредитом. (1.6.10). Разом з тим, у п. 1.7 Договору визначено, що акційна процентна ставка діє виключно до Дати погашення кредиту, зазначеної у п. 1.6.32 цього Договору.

У п. 1.9 Договору визначено, що у разі невиконання/неналежного виконання Позичальником зобов`язань з повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, не сплати пені, штрафів та інших нарахувань передбачених Договором, дія даного Договору продовжується до повного виконання Позичальником зобов`язпаня за цим Договором, включаючи день фактичного та повного розрахунку.

Також ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором b276590n підписала Паспорт споживчого кредиту.

З матеріалів справи встановлено, що кредитодавець свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договором позики.

28.10.2021 між ТзОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» та ТзОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф», ідентифікаційний код юридичної особи: 42655697, укладено договір факторингу №20211028-Ф від 28.10.2021.

Згідно із умовами договору факторингу №20211028-Ф від 28.10.2021, ТзОВ "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА», включно і до ОСОБА_1 , що стверджується витягом з реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу №1 до Договору факторингу №202110258-Ф від 28.10.2021.

Водночас із даного реєстру вбачається, що ТзОВ «Фінансова компанеія «Артеміда-Ф» набуло право вимоги в загальній сумі 5 490 грн. 65 коп, з якої 4298 грн. заборгованість по тілу кредиту та 1 192 грн. 65 коп. заборгованість по відсотках.

Згідно із повідомленням про відступлення прав вимоги за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №1, від 03.11.2021 №337/4, ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» повідомила ОСОБА_1 про нового Кредитора та пропонувала негайно сплатити заборгованість по кредиту в сумі 5 490 грн. за поданими реквізитами.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №1 від 02.03.2021, позивач зазначив, що станом на 17.08.2022 заборгованість відповідача перед позивачем становить 13310,76 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 4298,00 грн., заборгованість по відсотках 1192 грн. 65 коп, заборгованість по прострочених відсотках 6447,00 грн., заборгованість за пенею 0,00 грн, інфляційне збільшення 1373 грн.11 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Проте, колегія суддів частково не погоджується з таким висновокм суду з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Матеріалами справи встановлено, що договір позики між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подала заявку на отримання позики за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання позики, після чого позикодавець надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використала для підтвердження підписання договору позики.

Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем договір позики не був би укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що цей правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Доводи скарги відповідачки про те, що ні Договір №1 від 02.03.2021, ні паспорт споживчого кредиту, не містить підпису позивальника, а лише зазначено паспортні дані, не спростовує того факту, що Договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №1 від 02.03.2021, між сторонами був укладений.

Відповідачка була вільною в укладенні зазначеного договору та була обізнана з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим погодилася, підписавши електронний підписом кредитні документи.

Здійснюючи часткове погашення кредиту, відповідачка тим самим підтвердила про укладеність Договору №1 від 02.03.2021, такий не оспорювала з тих підстав, що договір нею не підписувався, а також, враховуючи надане у п.4.1 Договору право, не відмовлялась від Договору.

В свою чергу, відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідностатті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується самим позивачем, після укладення між ТзОВ «Фінансова компанія «Форза» та ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» договору відступлення прав вимоги №20211028-Ф- від 28.10.20211, позивач скерував на адресу позичальника повідомлення про відступлення прав вимоги за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №1. У повідомленні також просив негайно сплатити заборгованість по кредиту в сумі 5 490 грн. 65 коп. за поданими реквізитами.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції розцінює вказане вище повідомлення, як вимогу нового кредитора сплатити заборгованість по Договору.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги відповідачки щодо необхідності застосування до спірних правовідносин відповідної судової практики Великої Палати Верховного Суду, яка є релевантною до цієї справи і незмінною.

Звертаючись до суду після цієї скерування цієї вимоги, позивач, окрім заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №1 від 02.03.2021 по тілу кредиту в розмірі 4298,00 грн. та заборгованості по відсотках 1192 грн. 65 коп, також просив про стягнення заборгованості по прострочених відсотках 6447,00 грн., заборгованість за пенею 0,00 грн, інфляційне збільшення 1373 грн.11 коп.

Вирішуючи спір в цій частині складової вимоги заборгованості, суд першої інстанції на вказані вище положення закону уваги не звернув та, задовольняючи вимогу позивача про стягнення донарахованих процентів за користування грошовими коштами на підставі положень Договору, не врахував правові позиції Великої Палати Верховного Суду у подібних справах.

З врахуванням наведеного, колегія апеляційного суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позичальника нарахованої після настання строку виконання основного зобов`язання прострочених відсотків в розмірі 6 447, 00 грн.

Перевіряючи висновок суду першої інстанції щодо вирішення позову ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» в частині стягнення заборгованості - інфляційних втрат, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У справі ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» пред`явило позов 22 серпня 2022 року, при цьому розрахунок інфляційних втрат в розмірі 1 373 грн. 11 коп. розраховано за період з 17.03.2021 по 16.08.2022.

У пунктах 15,18 Прикінцевих таперехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Крім цього, згідно із п.6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусноїхвороби (COVID-19) (втому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Суд першої інстанції не врахував вимог цивільного законодавства та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачки інфляційного збільшення в сумі 1 373 грн. 11 коп., оскільки у такому випадку відповідачка звільнена від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором, як під час дії карантину, так і під час воєнного стану.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що з відповідачки на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» необхідно стягнути заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №1 від 02.03.2021 в розмірі 5 490 грн. 65 коп, з яких заборгованість за тілом кредиту 4298,00 грн. та заборгованість по відсотках 1192 грн. 65 коп. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити з наведених вище мотивів.

Доводи апелянта про те, що розрахунок заборгованості в розмірі 13 310 грн. 76 коп. не грунтується на умовах договору, знайшли своє часткове підтвердження. Разом з тим, жодних доказів на спростування заборгованості в розмірі 5 490 грн. 65 коп. відповідач суду не надала.

За змістом статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» задоволено частково (41,25%), а тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, що складються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2481,00 грн, у пропорційному розмірі до задоволених вимог, що складає розмір 1023,41 грн, необхідно покласти на відповідача ОСОБА_1 .

Понесені відповідачкою та документально підтвердженні судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3721,50 грн, необхідно покласти на позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» у пропорційному розмірі до задоволених вимог скарги (58,75%), що складає 1535 грн. 12 коп.

Згідно із ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням наведеного, із ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 511 грн. 71 коп. судового збору, що є пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

В свою чергу, враховуючи пропорційний розмір задоволених вимог, необхідно стягнути з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» 2100 грн. витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 листопада 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованості за договором про надання позики змінити, зменшивши загальний розмір стягнення заборгованості за Договором з 13 310 грн. 76 коп до 5 490 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто) гривень 65 копійок.

Стягнути з ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на користь ОСОБА_1 511 (п`ятсот одинадцять) гривень 71 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» 2100 (дві тисячі сто) гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2023 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк