Справа №443/910/23
Провадження №2/443/367/23
РІШЕННЯ

іменем України

12 липня 2023 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Которини в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 1,27 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія РН №579641 від 20.10.2002 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 1,27 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія РН №579641 від 20.10.2002 року. Згідно довідки Журавненської селищної ради №421 від 2404.2023 року, ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований в с. Которино Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті ОСОБА_2 разом з ним постійно проживав та був зареєстрований син ОСОБА_2 . У виконкомі Монастирецької сільської ради від імені ОСОБА_2 заповіту не посвідчувалося. На момент смерті ОСОБА_2 , інших спадкоємців, окрім нього не було. 15.05.2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, однак нотаріус відмовив у його видачі, через відсутність правовстановлюючого документа на земельну частку пай на території Монастирецької сільської ради, що належала померлому і є спадковим майном.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 17.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 22.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача адвоката Яременка І.О. надійшла заява, згідно якого просить розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомляє про відсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету даного позову. Крім того, просить розгляд справи проводити без участі їхнього представника.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.7).

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній зареєстрований за адресою: с.Которино, Жидачівський район, Львівська область, з 01.12.1981 року (а.с.4-5).

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 11.07.2007 року (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 1,27 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія РН №579641 від 20.10.2002 року. (а.с.13).

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.12.2009 року, ОСОБА_4 державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори засвідчено, що на підставі ст.1261 ЦК України, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 є її чоловік ОСОБА_2 , який проживає в с.Которино Жидачівського району Львівської області.

Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається:

Земельної частки (паю) в майні ССП «Верховина», площею 1,27 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території Монастирецької сільської ради народних депутатів Жидачівського району Львівської області, належної померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого 26 жовтня 2009 року на підставі розпорядження голови Жидачівської райдержадміністрації Львівської області від 30.05.1997 року за №332, зареєстрованого в Книзі за №86 від 26.05.2009 року, серія РН №579641, та Витягу з Книги реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданого управлінням Держкомзему в Жидачівському районі Львівської області за №1543 від 26.10.2009 року.

Свідоцтво підлягає реєстрації в управлінні Держкомзему у Жидачівському районі Львівської області (а.с.9).

Судом також встановлено, що після видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_2 юридично не оформив спадщину, а саме не зареєстрував за собою права власності на земельну частку (пай), площею 1,27 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території Монастирецької сільської ради.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 18.08.2016 року (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 1,27 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія РН №579641 від 20.10.2002 року, яке він фактично успадкував після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак юридично не оформив спадщину.

Згідно довідки Журавненської селищної ради №421 від 2404.2023 року, ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований в с. Которино Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті ОСОБА_2 разом з ним постійно проживав та був зареєстрований син ОСОБА_1 , який займався похороном та прийняв спадщину, вступивши в управління спадковим майном у піврічний термін після смерті батька. У виконкомі Монастирецької сільської ради від імені ОСОБА_2 заповіту не посвідчувалося (а.с.11).

Оскільки заповіту ОСОБА_2 не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Крім того, судом встановлено, що крім позивачки, інших спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 не було.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що ОСОБА_1 , спадщину за законом після смерті батька - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняв, оскільки вступив в управління і володіння спадковим майном, однак юридично не оформив своїх спадкових прав, що також підтверджується витягом із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №72027681 від 04.04.2023 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №55/02-31 від 27.04.2023 року, ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з тим, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно, яке вона має намір успадкувати (а.с.15).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №64/02-31 від 15.05.2023 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно, яке він має намір успадкувати (а.с.15).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивачка стверджує, що Сертифікат на право на земельну частку пай виданої на ім`я ОСОБА_2 втрачено.

Доказом того, що покійний ОСОБА_2 отримав право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія РН №579641, зареєстрованого 26.10.2009 року, реєстраційний номер 86, площа земельної ділянки 0,45 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 30.05.1997 р.№332, 08.12.2009 року внесено зміни у зв`язку з передачею права на земельну частку (пай) ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.12.2009 р. №2279, розмір земельної частки (паю) 1,27 умовних кадастрових гектарів, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №1199/15-23 від 24.04.2023 року (а.с.13), та копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.12.2009 року (а.с.9).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування на вищезгадані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у відділі не зареєстровано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема у зв`язку із тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області..

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 1,27 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія РН №579641 від 26.10.2009 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І. Сливка