Справа № 577/1152/23
Провадження № 2/577/383/23

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 квітня 2023 року м. Конотоп
Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді Кравченка В.О.,
судового засідання Степаненко Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотопа за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-
ВСТАНОВИВ:
На обгрунтування вимог у позові вказано, що спірне майно придбане у період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2018 року, а тому є спільним майном подружжя, яке підлягає поділу. Титульним власником - є відповідач. Після розірвання шлюбу сторони не можуть дійти згоди щодо порядку розподілу спірного майна, що і стало підставою звернення до суду.
Представник позивача за ордером та договором адвокат Соляник Д.О. подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує заочному розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 , який належним чином повідомлений про день та час розгляду справи (а.с.23-24), у судове засідання не з`явився, поважність причин неявки не сповістив, заяви про відкладення розгляду справи від нього не надходило, правом надання відзиву не скористався.
Оскільки представник позивача не заперечує заочному розгляду справи, про що зазначив у поданому клопотанні, справу можливо розглянути за відсутності сторін у порядку заочного провадження за наявними у справі доказами.
Суд, дослідивши представлені докази дійшов висновку про задоволення позову виходячи із такого.
Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Із матіріалів справи видно, що спірні будинок та земельна ділянка, розташовані по АДРЕСА_1 , були придбані сторонами у період шлюбу. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно титульним власником цього майна є ОСОБА_2 (а.с. 6-9).
Вирішуючи даний спір суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.
Приписами ст. 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно із правозастосовними орієнтирами викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.
У п. 22 наведеної Постанови Пленуму вказано, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України, а відповідно до пункті 24 та 25 Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).
Вирішуючи спір між колишнім подружжям про поділ майна, встановленню підлягають: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, в даному випадку це житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка під ним площею 0,2368 га; 2) з`ясувати джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин.
Частиною першою, другою статті 13 ЦПК України регламентовано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що придбані під час шлюбу за договором купівлі-продажу будинок та земельна ділянка, титульним власником яких значиться відповідач ОСОБА_2 , є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягають розподілу.
Отже, враховуючи, що придбаний сторонами в період шлюбу житловий будинок та земельна ділянка під ним, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не представлено, суд дійшов переконання про їх поділ виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, тобто по 1/2 частині кожному.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Таким чином, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом визнання за ним право власності на 1/2 частину спірного майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України при задоволенні позову підлягають компенсації фактично понесені судові витрати, які в даному випадку складаються із судового збору в розмірі 2147,20 грн. та витрат на правничу допомогу 6000 грн., і які, виходячи із принципу мовчазної згоди, відповідачем не оспорюються.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Із представлених стороною позивача доказів видно, що були понесені наведені вище витрати, при цьому, на переконання суду, затрати на юридичні послуги відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також - розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Керуючись: ст. ст. 15, 16, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 63, 65, 69-72 СК України, ст. ст. 5, 10, 81, 141, 280-283 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожним, по ? частині права власності на наступне майна:
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені останньою судові витрати загальним розміром 8147,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Кравченко В. О.