Провадження № 2/742/238/23
Єдиний унікальний № 742/832/22
УХВАЛА

іменем України

27 квітня 2023 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Фетісової Н.В., за участю секретаря судового засідання Сороки Ю.О., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області та Прилуцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про оспорювання батьківства,

установив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області та Прилуцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про оспорювання батьківства.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 28 лютого 2011 року, під час перебування в шлюбі з ОСОБА_2 , у них народився син ОСОБА_3 , батьком якого записаний він. За період часу поки сторони перебували у шлюбі, позивач працював, забезпечував сім`ю, та займався вихованням сина, в 2017 році позивач поїхав на заробітки до Польщі, кошти теж висилав і спілкувався з сином. Рішенням Прилуцького міськрайоного суду Чернігівської області від 10.10.2016 у справі №742/2904/16-ц шлюб між сторонами було розірвано. З дитиною відповідачка бачитися і спілкуватися йому не дозволяла починаючи з 2018 року. В 2020 році позивач одружився вдруге. Досить тривалий час, після його одруження вдруге, не вдавалося зачати дитину. У зв`язку з чим 20.12.2021 позивач зробив аналізи щодо його можливості мати дітей, за результатами дослідження яких було поставлено діагноз астенозооспермія, що свідчить про можливе безпліддя. До грудня 2021 року позивач вважав, що він є біологічним батьком ОСОБА_3 , але враховуючи отримані результати аналізів звернувся до суду з позовом про оспорювання свого батьківства.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 04 квітня 2022 року (а.с.22, зворот).

У зв`язку з військовим станом в Україні та розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області та Прилуцький відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про оспорювання батьківства, була направлена за підсудністю до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області.

05 травня 2022 року розпорядженням голови Верховного Суду повернуто підсудність розгляду справ Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області та цивільну справу призначено до розгляду на 11 липня 2022 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 липня 2022 року клопотання позивача про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи задоволено. Призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (а.с.55,56).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 серпня 2022 року відновлено провадження та призначено підготовче судове засідання на 01 вересня 2022 року (а.с.66, зворот).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 вересня 2022 року підготовче засідання було відкладено за заявою представника відповідача адвоката Зарічної Л.А., в зв`язку з перебуванням останньої на стаціонарному лікуванні, до 13 жовтня 2022 року (а.с.73,74, зворот).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2022 року клопотання позивача про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи задоволено. Призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу (а.с.87-88).

Згідно висновку експерта №2621 КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 28 грудня 2022 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженого громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вірогідність того, що ОСОБА_1 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у спосіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999% (а.с.96-97, зворот).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 лютого 2023 року відновлено провадження та призначено підготовче судове засідання, яке відкладено до 27 квітня 2023 року (а.с.100, зворот).

08 лютого 2023 року від представника позивача адвоката Єрмака О.В., через електронний суд надійшло заява про залишення позову без розгляду.

27 лютого 2023 року від відповідача, через канцелярію суду, надійшла заява, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки відповідно до висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи на підтвердження батьківства у відношенні сина ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог вважає за необхідне клопотати перед судом про стягнення з позивача на користь відповідача понесені по справі судові витрати: витрати, пов`язані з проведенням експертизи та витрати на правничу допомогу (а.с.109-111).

Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Єрмак О.В. в судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції, підтримав заяву про залишення позову без розгляду та просив її задовольнити. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу та проведення експертизи, категорично заперечив, мотивуючи їх безпідставністю та невмотивованістю.

Відповідач та представник відповідача адвокат Зарічна В.С. в судовому засіданні засідання не заперечували щодо задоволення заяви представника позивача про залишення позову без розгляду, проте просили стягнути з позивача на користь відповідача понесені по справі судові витрати пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 4 400 грн. (витрати на пальне) та витрати на правничу допомогу в розмірі 11 000 грн., на підтвердження чого надали відповідні докази.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явився, згідно поданого клопотання просить розглянути справу без їхньої участі. При винесенні рішення по справі покладаються на розсуд суду, з урахуванням доказових матеріалів справи (а.с.108).

Представник третьої особи Прилуцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, згідно поданого клопотання просить розглянути справу без участі представника Відділу та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.117).

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, дійшов такого висновку.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності) в інтересах яких заявлено вимоги (принцип диспозитивності цивільного судочинства). Тому суд зобов`язаний залишити заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 712/13263/17 (Постанова від 11.04.2019 року).

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви позивача про залишення позовної заяви без розгляду.

Щодо стягнення з позивача на користь відповідача понесених судових витрат пов`язаних з проведенням експертизи в розмірі 4 400 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 11 000 грн. суд враховує.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Питання відшкодування судових витрат у разі залишення позову без розгляду врегульовано ч.5 ст.142 ЦПК України, згідно якої у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч.9 ст.141 ЦПК України).

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що покладення судових витрат на позивача у разі закриття провадження у справі можливе за умови доведення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій або зловживання позивачем чи його представником процесуальними правами. Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне або штучне ініціювання судового провадження за відсутності реального спору, вчинення позивачем свідомих недобросовісних дій, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У поданій заяві про стягнення судових витрат та у судовому засіданні відповідач та представник відповідача не зазначили, які дії позивача у вказаній справі були необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням позову без розгляду. До заяви лише долучено акт виконаних робіт від 27 лютого 2023 року на суму 11 000 грн., та квитанції на заправку дизельним паливом на суму 4 400 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №640/1029/18, залишаючи в силі ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження з огляду на господарську юрисдикцію спору та відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, Велика Палата вказала, що доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч.1 ст.55 Конституції України, п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.1 ст.4 ЦПК України. Суд може обмежити реалізацію цього права, зокрема, у порядку, встановленому ст.44 ЦПК України. Проте, суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, не встановив факт зловживання позивачем його процесуальними правами. При цьому Велика Плата Верховного Суду не погодилася з доводами відповідача про необґрунтованість дій позивача, виражених у «свідомому» поданні «безпредметного позову до суду неналежної юрисдикції», оскільки закриття провадження у справі не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмета спору, ні свідоме порушення позивачем правил суб`єктної юрисдикції. Тому немає підстав для покладення на позивача витрат відповідача на правничу допомогу на підставі ч.5 ст.142 ЦПК України (п.п.42-46).

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі №741/1681/17 Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу у зв`язку із закриттям провадження у справі, послався, що законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст.142 ЦПК України). При цьому звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі №521/3011/18, де, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції вірно виходив з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, тобто його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу. При цьому Верховний Суд вказав, що із системного тлумачення положень частин 5 та 6 ст.142, ч.9 ст.141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Аналогічні правові позиції є усталеними і викладені цілому ряді постанов, в тому числі у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц та від 03 липня 2019 року у справі № 543/408/17.

За наявними матеріалами справи, судом встановлено, що підставою звернення з даним позовом до суду, стало отримане позивачем 20 грудня 2021 року медичне заключення щодо наявного у нього діагнозу астенозооспермія, що свідчить про можливе безпліддя. Саме з цього часу позивач почав сумніватись щодо свого батьківства по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що свідчить про обґрунтоване звернення позивача до суду з даним позовом.

Також, судом встановлено, що відповідачкою не надано доказів і матеріали справи таких не містять, що дії позивача є необґрунтованими та такими, що призвели до безпідставного понесення відповідачкою витрат на правничу допомогу, як і відсутні докази про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що у свою чергу виключає відшкодування цих витрат.

З огляду на обставини справи, доводи відповідача щодо стягнення понесених судових витрат пов`язаних з проведенням експертизи в розмірі 4 400 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 11 000 грн. суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем судові витрати та витрати на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення», п.5 ч.1, ч.3 ст. 257, 258, 260, 261, 352-355 ЦПК України, суд

постановив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області та Прилуцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про оспорювання батьківства - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що у відповідності до положень ч.2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи на правничу допомогу - відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Наталія ФЕТІСОВА