провадження 2п/201/16/2023
УХВАЛА

21 квітня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву Дніпровської міської ради про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 15 липня 2010 року звернулися до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності, позовні вимоги не змінювалися, не уточнювалися і не доповнювалися.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2010 року позовні вимоги були задоволені повністю.

26 грудня 2022 року представник відповідача ДМР звернувся до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду від 08 вересня 2010 року, посилаючись на незаконність винесення такого рішення, не правильність вирішення спору, не відповідність висновків суду матеріалам справи та порушення процесуальних норм при винесенні ухвали про заочний розгляд справи і винесення заочного рішення.

Заявник вимоги заяви підтримав, просив скасувати вказане заочне рішення суду і призначити справу до розгляду в загальному порядку, задовольнивши їх заяву в повному обсязі.

Сторона позивачів проти вимог заяви заперечували, повідомлення з суду про слухання справи було належним і неодноразовим, іншої адреси для свого листування відповідач не надавав; копію рішення сторона відповідача отримала ще в вересні 2020 року, погодились з ним і не оскаржували, а тепер навіть пропустили строк на оскарження; просили в задоволенні вказаної заяви міськради відмовити, тобто залишити заяву без задоволення.

З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає заяву не обґрунтованою і не підлягаючою задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що дійсно Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 08 вересня 2010 року була розглянута цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності, позовні вимоги були задоволені повністю.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України «Умови проведення заочного розгляду справи» 1. Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 2. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. 3. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.

Згідно ст. 283 ЦПК України «Повідомлення про заочне рішення» 1. Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України «Порядок і строк подання заяви про перегляд заочного рішення» 1. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 2. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 3. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 4. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідач Дніпровська міська рада, скориставшись своїм правом, яке передбачено ст. 280-284 ЦПК України, звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення, але з пропуском без поважних причин терміну, встановленого ст. 284 ЦПК України і ставить питання про поновлення цього строку. Обставини, викладені в заяві цього відповідача є не обґрунтованими з огляду на наступне.

В своїй заяві заявник зазначає, що в справі був наявним реальний спір стосовно права власності на нерухоме майно, отже з позивачами є реальний спір, позивачі фактично не вказали всіх обставин спору, не надали всіх необхідних документів, не згоден цей відповідач і по суті рішення, оскільки не правильно вирішено спору (існує інший порядок вирішення питань про право власності і повноваження органів місцевого самоврядування), мається не відповідність висновків суду матеріалам справи, порушено процесуальні норми при винесенні ухвали про заочний розгляд справи і винесення заочного рішення, про час та день судового розгляду даної цивільної справи належним чином цей відповідач не був повідомлений, про що свідчить відсутність в матеріалах справи такого повідомлення в судове засідання як на реальну адресу знаходження відповідача, яке було б ними отримано.

Але судом встановлено, що згідно загальновідомих фактів (в тому числі і поданих письмових документів самим відповідачем, заяви про ознайомлення зі справою, особистої розписки з повідомленням про наступну дату розгляду справи /двічі/, отримання копії рішення та інш.) місце знаходження цього відповідача було на час розгляду справи і зараз, є конкретним і визначеним: АДРЕСА_1 , вказана адреса вказувалася суду і як місце для листування, так і фактичного знаходження відповідачів як після, так і на час розгляду судом цивільної справи, відповідач не робив зауважень чи заяв стосовно вказаної адреси знаходження і не ініціював питання про виправлення описки в цій частині при ознайомленні неодноразовому перенесенні слухання справи 19 липня 2010 року, 16 серпня 2010 року, туди ж направлялися і ухвали суду про відкриття провадження в справі, виправлення описки та інш., цей відповідач вказані документи суду отримував і виконував, про що свідчить особиста явка представника міськради до суду для участі в судовому засідання (журнали судового засідання); в матеріалах справи наявні особисті розписки представника міськради про повідомлення його про наступні судові засідання, в тому числі 16 і 26 серпня, 08 вересня 2010 року.

Про обізнаність представника відповідача за довіреністю про винесене рішення 08 вересня 2010 року свідчить особистий підпис цього представника та отримання ним особисто 20 вересня 2010 року копії рішення (не резолютивної частини, а всієї копії рішення повний текст).

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники, сторони не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Зазначена норма дисциплінує сторони, стимулює їх належно користуватися своїми права та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач або відповідач не може взяти участь у судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

При цьому суд звертає увагу також на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

З урахуванням вказаного суд повідомляв відповідача про слухання справи на 16 і 26 серпня, 08 вересня 2010 року у відповідності до ст. 129-130 ЦПК України (з відповідними нормами ЦПК, що діяв на час розгляду справи) шляхом направлення повісток за місцем реєстрації і мешкання відповідача і він їх отримав, про що свідчать повідомлення про вручення повістки, але зараз заявник вказує, що не отримали вказане та/або копію рішення суду.

Відповідно до ст. 131 (ст. 77 на той час до грудня 2017 року) ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Уразі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Крім того, на виконання ст. 272 ЦПК України судом було направлено, особисто вручено, сторонам (і відповідачу) копію вказаного рішення суду і вони отримали його ще в вересня 2010 році. Судом направлялися повістки про слухання в судовому засіданні і заяви про перегляд судового рішення і вказані повістки відповідач отримав, про що є поштові повідомлення. Отже пошта працює, адреса відповідача вірна, повістки суду йому направлялися і отримувалися, про слухання справи він знав.

А тому не можуть бути взяті до уваги посилання заявника, що він не отримував рішення суду та про зазначене рішення суду дізнався лише 15 грудня 2022 року після ознайомлення його представником з матеріалами справи та отримання його копії не можуть бути взяті до уваги, оскільки зазначене спростовується вище наведеним і нічим об`єктивно не підтверджено, тобто враховуючи вище наведене заяву було подано (26 грудня 2022року) з значним пропуском встановленого для цього законом строку, крім того, до вказаної заяви не було додано жодного доказу на підтвердження поважності пропущення вказаного строку та не наведено обставини в зв`язку з якими пропущено вказаний строк, а тому вказаний строк пропущено не з поважних причин та відсутні підстави для його поновлення.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» викладено висновок Європейського суду з прав людини про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом із тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності.

Відтак, належних доказів поважності причин пропуску строку звернення з заявою про перегляд заочного рішення суду лише 15 грудня 2021 року для вирішення питання про поновлення строку заявником не надано.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 287 ЦПК України «Порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення» 1. Заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви. 2. Головуючий відкриває судове засідання і з`ясовує, хто з учасників справи з`явився, встановлює їх особу, перевіряє повноваження представників, після чого повідомляє зміст заяви і з`ясовує думку сторін та інших учасників справи щодо вимог про перегляд заочного рішення. 3. У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. 4. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява не підлягає задоволенню повністю.

При таких обставинах суд вважає можливим заяву Дніпровської міської ради про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 130, 131, 258-260, 280-289, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Дніпровської міської ради про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності залишити без задоволення.

Заочне рішення по вказаній цивільній справі може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Суддя -