КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 754/3657/22

номер провадження №22-ц/824/4969/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Бережної Наталії Миколаївни

на рішення Деснянського районного суду м. Києва 01 грудня 2022 року /суддя Скрипка О.І./

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.12.2010 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який було збільшено до 42 000,00 грн. Відповідач своєчасно кошти на погашення заборгованості не повернула, у зв`язку з чим станом на 07.02.2022 року виникла заборгованість у розмірі 41 535,77 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 32 420,47 грн., заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 9115,30 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва 01 грудня 2022 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 32 420,47 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1936 грн. 53 коп. В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови у стягненні відсотків, представник АТ КБ «Приватбанк» - Бережна Н.М. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення в частині відмови у стягненні відсотків скасувати, задовольнивши вказану вимогу.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що на підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, відповідачем надано до суду Заяву-анкету від 24.12.2010 року, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду, які підписані особисто відповідачем. Вказувала, що позивачем доведений факт узгодження з позичальником процентної ставки у розмірі 2,5%, з розрахунку заборгованості вбачається кількість днів прострочки, за які нарахована заборгованість за процентами, вбачається й сума нарахованої заборгованості у відповідну дату, а тому відмова у задоволені вимог з стягнення процентів у повному обсязі - є порушенням ст. ст. 1048,1054 ЦК України.

ОСОБА_1 про розгляд справи повідомлялась належним чином, за єдиною відомою адресою, та шляхом публікації оголошення про розгляд справи на офіційному сайті судової влади. З відзивом на апеляційну скаргу до суду не зверталась.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції переглядається в частині його оскарження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню в частині відмови у стягненні процентів, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 24.12.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який було встановлено у розмірі 42 000,00 грн.

Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з неї заборгованість, яка станом на 07.02.2022 року складає 41 535,77 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 32 420,47 грн., заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 9115,30 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, суд першої інстанції керувався частиною першою статті 633 ЦК України, про те, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Отже, в разі укладення договору, кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 24.12.2010 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Відсутня інформація, яка кредитна картка буде отримана відповідачем та обслуговуватися банком.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновків, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15).

Також суд першої інстанції вважав, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09.10.2008 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім того, враховуючи, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (24.12.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23.05.2022 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, тому у суду не має підстав вважати, що Умови та правила надання банківських послуг є договором приєднання у розумінні ст.634 ЦПК України.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Суд першої інстанції зазначав про те, що у заяві позичальника від 24.12.2010 року процентна ставка не зазначена. /а.с. 15/

Проте, не звернув уваги на те, до позичальником особисто підписано довідку про умови кредитування від 24.12.2010 року, в якій вказано чіткі умови кредитування та процентну ставку - 2,5% в місяць. /а.с. 16/

При цьому згідно виписки, відповідач користується кредитними коштами протягом всього періоду дії кредитного договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи те, що довідкою з умовами кредитування, яка підписана відповідачем, визначено розмір відсотків за користування кредитом, то вони підлягають стягненню.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суд від 12.02.2020 року у справі № 382/327/18-ц провадження № 61-21994св19.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 9115, 30 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2481 грн та 3721 грн 50 коп. за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Бережної Наталії Миколаївни - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва 01 грудня 2022 року в частині відмови у стягненні процентів - скасувати, постановивши нове рішення яким:

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», , заборгованість за процентами по кредитному договору від 24.12.2010 в розмірі 9115, 30 /дев`ять тисяч сто п`ятнадцять гривень тридцять копійок/ грн.

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», ЄДРПОУ 81 /дві тисячі чотириста вісімдесят одну гривню/грн..

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», ЄДРПОУ 21, 50 /три тисячі сімсот двадцять одну гривню п`ятдесят копійок/ грн.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: