Справа № 489/95/22
Провадження №2/489/436/23
06 квітня 2023 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Румянцевої Н.О.,
із секретарем судового засідання Назаровою С.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка є опікуном та діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Миколаївської міської ради про вселення, усунення перешкод у порядку користування нерухомим майном, шляхом зобов`язання вчинити дії та встановлення порядку користування нерухомим майном
Позивач, через свого опікуна, звернувся до суду з позовом, яким просив: усунути перешкоди у користуванні неповнолітнім ОСОБА_2 , квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_2 разом з його опікуном ОСОБА_1 до вказаної квартири; зобов`язати ОСОБА_3 надати ОСОБА_2 та його опікуну ОСОБА_1 вільний доступ та ключі від квартири АДРЕСА_1 ; встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , наступним чином: виділити співвласнику ОСОБА_2 в користування кімнату, житловою площею 18,9 кв. м. (в технічному плані квартири зазначена під АДРЕСА_2 ), виділити співвласнику ОСОБА_3 в користування кімнату, житловою площею 14,00 кв. м. (в технічному плані квартири зазначена під АДРЕСА_3 ), місцями загального користування визначити: коридор, площею 4,6 кв.м. (в технічному платі квартири зазначений під № 1), коридор площею 3,1 кв. м. (в технічному платі квартири зазначений під № 7), вбиральню, площею 1,0 кв.м. (в технічному платі квартири зазначений під № 5), ванну, площею 2,6 кв.м. (в технічному платі квартири зазначений під № 6), кухню, площею 7,7 кв.м. (в технічному платі квартири зазначений під № 4), лоджію площею 2,3 кв.м. (в технічному платі квартири зазначений під № 8), які залишити у спільному користуванні співвласників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.10.2020, він, ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , кожному належить по частки. З моменту реєстрації у спірній квартирі, він приймає участь в утриманні та сплачує свою частку по оплаті комунальних послуг. Однак, фактично позбавлений можливості проживати у спірному житлі через протиправні дії відповідачки, яка чинить йому перешкоди. А саме, не надає йому ключі від спірної квартири та вільного доступу до неї. 18.11.2021 він, разом зі своїм опікуном, намагався вселитися до спірної квартири, однак відповідачка не впустила його у приміщення. Його представниця звернулася з цього приводу до органів поліції. За даним викликом зареєстрованим до ІП Єдиний облік ІПНП, відомості до ЄРДР не вносилися. Спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, а конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають домовленості про порядок користування квартирою. Оскільки він є дитиною з інвалідністю та потребує сторонньої допомоги опікуна ОСОБА_1 , вважає, що йому має бути виділена у користування кімната, більша за площею.
07 лютого 2023 року від ОСОБА_2 надійшла позовна заява в новій редакції, відповідно до якого просить: усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 , квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_2 до вказаної квартири; зобов`язати ОСОБА_3 надати ОСОБА_2 вільний доступ та ключі від квартири АДРЕСА_1 ; встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , наступним чином: виділити співвласнику ОСОБА_2 в користування кімнату, житловою площею 18,9 кв. м. (в технічному плані квартири зазначена під АДРЕСА_3 ), виділити співвласнику ОСОБА_3 в користування кімнату, житловою площею 18,90 кв. м. (в технічному плані квартири зазначена під АДРЕСА_2 ), місцями загального користування визначити: коридор, площею 4,6 кв.м. (в технічному платі квартири зазначений під № 1), коридор площею 3,1 кв. м. (в технічному платі квартири зазначений під № 7), вбиральню, площею 1,0 кв.м. (в технічному платі квартири зазначений під № 5), ванну, площею 2,6 кв.м. (в технічному платі квартири зазначений під № 6), кухню, площею 7,7 кв.м. (в технічному платі квартири зазначений під № 4), лоджію площею 2,3 кв.м. (в технічному платі квартири зазначений під № 8), які залишити у спільному користуванні співвласників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та розділити особовий рахунок квартири АДРЕСА_1 на два окремих особових рахунки у відповідності із даним порядком користування житловими кімнатами між особовими рахунками відповідно до частки кожного співвласника.
Ухвалою суду від 14.01.2022, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Від представниці позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. На позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 (1/2 частка) на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.10.2020 та ОСОБА_3 (1/2 частка) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.03.2001.
Відповідно до довідки з Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18.01.2021, власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Вказана квартира має наступні показники: житлових кімнат 2, житлова площа 32,9 кв.м., загальна площа 54,2 кв.м.
З технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , вбачається, що вказана квартира має наступний опис об`єкта: коридор № 1, загальною площею 4,6 кв.м.; житлова № 2, житловою площею 18,9 кв.м.; житлова № 3, житловою площею 14,0 кв.м.; кухня № 4, загальною площею 7,7 кв.м.; вбиральня № 5, загальною площею 1,0 кв.м.; ванна № 6, загальною площею 2,6 кв.м.; коридор, загальною площею 3,1 кв.м.; лоджія, загальною площею 2,3 кв.м.
Згідно Акта про проживання від 01.02.2022 за вих. № 4, завіреного головою правління ОСББ «Ізмалково» Казаріною О.В., ОСОБА_2 мешкає разом з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5 з дня смерті матері.
З квитанцій, які долучені до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_2 періодично сплачує за комунальні послуги, надані за адресою: АДРЕСА_4 (а.с 18-23).
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті316, 317, 319, 321 ЦК України).
Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша ЦК України).
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Стаття 382 ЦК України визначає, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.
Згідно зі ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
В ст. 9 Житлового кодексу зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.
Позивач в своєму позові зазначає, що він фактично позбавлений можливості проживати у спірному житлі через протиправні дії відповідачки, яка чинить йому перешкоди. А саме, не надає йому ключі від спірної квартири та вільного доступу до неї. 18.11.2021 він, разом зі своїм опікуном, намагався вселитися до спірної квартири, однак відповідачка не впустила його у приміщення. Його представниця звернулася з цього приводу до органів поліції. За даним викликом зареєстрованим до ІП Єдиний облік ІПНП, відомості до ЄРДР не вносилися.
В той же час, чинним законодавством України не передбачено обмеження правомочності співвласника на розпорядження квартирою, яка є у частковій власності, необхідністю попередньо встановленого порядку користування такою квартирою.
Зокрема, порядок здійснення права спільної часткової власності визначено статтею 358 ЦК України.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Отже, чинним законодавством визначено першочергове загальне правило, за яким право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що «первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників».
Згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 09.08.2019 за № 846, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надано статус дитини сироти.
На підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 900 від 22.08.2019, призначено ОСОБА_1 піклувальником над неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З посвідчення серії НОМЕР_1 , вбачається, що ОСОБА_2 , 2004 року народження є дитиною з інвалідністю.
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 599322 від 07.04.2022, ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з дитинства безстроково.
Як вбачається з довідки № 242/22 від 02.09.2022, ОСОБА_2 здобуває освіту в Миколаївському політехнічному фаховому коледжі у групі П-320 3 курсу денної форми здобуття освіти з 01.09.2020 до 01.07.2024.
Відмова відповідачки забезпечити вільний доступ до квартири, несе певні обмеження позивачу у праві користування спірною квартирою. Тому, суд вважає, що порушене право позивача підлягає відновленню в судовому порядку, з урахуванням того, що позивач є дитиною з інвалідністю, у зв`язку з чим встановлює порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме, виділити ОСОБА_2 в користування кімнату, житловою площею 14,0 кв. м. (в технічному плані квартири зазначена під АДРЕСА_3 ), співвласниці ОСОБА_3 виділити в користування кімнату, житловою площею 18,9 кв. м. (в технічному плані квартири зазначена під АДРЕСА_2 ), місцями загального користування визначити: коридор, площею 4,6 кв.м., коридор площею 3,1 кв. м., вбиральню, площею 1,0 кв.м., ванну, площею 2,6 кв.м, кухню, площею 7,7 кв.м., лоджію площею 2,3 кв.м..
При встановленні порядку користування, визначений судом, частка житлової площі ОСОБА_2 не буде перевищувати належну йому частку жилої площі (ідеальна частка 1/2), а отже, належна частка відповідачки (ідеальна частка 1/2) буде збільшена на 2,45 кв.м.. Вказані відхилення від часток є незначними та не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Щодо позовної вимоги про розподіл особового рахунку квартири АДРЕСА_1 на два окремих особових рахунки у відповідності із даним порядком користування житловими кімнатами між особовими рахунками відповідно до частки кожного співвласника, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаної вимоги, оскільки в повноваження суду не входить присвоєння особових рахунків для сплати комунальних послуг. Рішення суду щодо визначення порядку користування житловим приміщенням є підставою для звернення до відповідного органу для поділу особових рахунків між співвласниками.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.
Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 992,40 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_1 , яка є опікуном та діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Миколаївської міської ради про вселення, усунення перешкод у порядку користування нерухомим майном, шляхом зобов`язання вчинити дії та встановлення порядку користування нерухомим майном задовольнити.
Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 , квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_2 до вказаної квартири.
Зобов`язати ОСОБА_3 надати ОСОБА_2 вільний доступ та ключі від квартири АДРЕСА_1 .
Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , наступним чином:
- виділити співвласнику ОСОБА_2 в користування кімнату, житловою площею 14,00 кв. м. (в технічному плані квартири зазначена під АДРЕСА_3 );
- виділити співвласнику ОСОБА_3 в користування кімнату, житловою площею 18,90 кв. м. (в технічному плані квартири зазначена під АДРЕСА_2 );
- місцями загального користування визначити: коридор, площею 4,6 кв.м. (в технічному платі квартири зазначений під № 1), коридор площею 3,1 кв. м. (в технічному платі квартири зазначений під № 7), вбиральню, площею 1,0 кв.м. (в технічному платі квартири зазначений під № 5), ванну, площею 2,6 кв.м. (в технічному платі квартири зазначений під № 6), кухню, площею 7,7 кв.м. (в технічному платі квартири зазначений під № 4), лоджію площею 2,3 кв.м. (в технічному платі квартири зазначений під № 8).
В задоволенні вимоги про розподіл особового рахунку квартири АДРЕСА_1 на два окремих особових рахунки - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_4 , опікуном якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .
Повний текст судового рішення складено «24» квітня 2023 року.
Суддя Н.О. Рум`янцева