Справа №333/3441/22
Провадження №2/333/477/23
10 березня 2023 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Косолап А.С.,
представника позивача ОСОБА_7,
ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , встановлення над ними опіки та піклування, стягнення аліментів на їх утримання.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що її брат ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , які є батьками двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В 2012 році ОСОБА_2 покинула чоловіка і дітей та створила іншу сім`ю.
ІНФОРМАЦІЯ_5 батько дітей ОСОБА_5 помер.
Неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишились проживати з бабусею.
Мати дітей самоусунулась від виконання батьківських обов`язків: не надає матеріальної допомоги на їх утримання, не дбає про їх побут, не приділяє уваги їхньому лікуванню, навчанню, вихованню, з 2012 року проживає окремо та веде аморальний спосіб життя.
Внаслідок такого ставлення матері до дітей неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з позивачем, яка створила для них усі умови, необхідні для навчання та відпочинку. Вона займається їх освітою, лікуванням. У зв`язку з тим, що мати дітей не позбавлена батьківських прав, позивач не має належних повноважень опікуна та піклувальника, що є перешкодою в належному догляді за дітьми.
З цих підстав, позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , призначити позивача піклувальником неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікуном малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дати звернення з позовом до суду.
Ухвалою суду від 23.09.2022 року провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 29.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 позов підтримали з підстав, викладених у ньому, просили суд їх задовольнити.
Додатково позивач пояснила, що неповнолітні діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є доньками її брата ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Остання зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами. Приблизно в 2011 році ОСОБА_2 покинула дітей та ОСОБА_5 . Пізніше відповідач забрала до себе ОСОБА_10 . При цьому, ОСОБА_11 залишилась проживати з батьком. Відповідач проживала окремо. Неповнолітня ОСОБА_10 мешкала то з матір`ю ОСОБА_2 , то з бабусею (матір`ю відповідача). ОСОБА_5 намагався забрати ОСОБА_10 до себе, але відповідач чинила перешкоди. У період з 2015-2018 року ОСОБА_10 навчалась та проживала в інтернаті. В 2018 році ОСОБА_10 повернулась та проживала з батьком. Після смерті ОСОБА_5 відповідач забрала ОСОБА_10 до себе. Мірра залишилась проживати у позивача та матері останньої. ОСОБА_2 отримувала соціальні виплати на дітей. Позивач домовилась з відповідачем про матеріальну допомогу на ОСОБА_11 у розмірі 1 000 грн., але ОСОБА_2 цих грошових коштів не сплачує. З початком повномасштабного вторгнення РФ на територію України відповідач зникла. ОСОБА_10 залишилась проживати з бабусею (матір`ю відповідача) у смт. Степногірськ. 10.04.2022 року позивач забрала ОСОБА_10 та переїхали на проживання до м. Запоріжжя. В жовтні 2022 року ОСОБА_2 зателефонувала ОСОБА_10 та сказала, що їй буде краще жити з позивачем. З того часу діти не бачились та не спілкувались з матір`ю.
Відповідач ОСОБА_2 до зали судового засідання жодного разу не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації та фактичного проживання. Однак, на адресу суду повернулись конверти без вручення адресату з причин «адресат відсутній за вказаною адресою».
У зв`язку з вищезазначеним, на підставі ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про час, дату та місце слухання справи.
На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_12 пояснила, що є колегою позивача та знайома з ОСОБА_2 з дитинства. Неповнолітня ОСОБА_11 проживала з батьком та бабусею (матір`ю ОСОБА_13 ). Неповнолітня ОСОБА_10 проживала з бабусею ОСОБА_14 (матір`ю ОСОБА_2 ). Остання хворіє, є пенсіонеркою, у зв`язку з чим не має змоги утримувати дітей. З початком повномасштабного вторгнення РФ на територію України ОСОБА_10 проживає з позивачем. Дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подобається проживати з ОСОБА_1 . Матір дітей ОСОБА_2 вона досить часто бачила у стані алкогольного сп`яніння.
Неповнолітня ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що мати ОСОБА_2 повертались до них лише тоді, коли їй більше нікуди було йти. Матір часто перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Вона дуже хотіла були з молодшою сестрою ОСОБА_4 , тому інколи приїздила в гості до матері ОСОБА_2 . Остання також часто вживала наркотичні засоби. Під час навчання у школі після смерті батька всі питання вирішувала тітка ОСОБА_15 . ОСОБА_3 останній раз спілкувалась з матір`ю в квітні 2022 року. Жодних відчуттів у неї до ОСОБА_2 не залишилось, тому не вважає останню своєю матір`ю.
Неповнолітня ОСОБА_4 зазначила, що після смерті батька проживала з бабусею ОСОБА_14 (матір`ю відповідача). Проте з квітня 2022 року по теперішній час мешкає з тіткою ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_2 не спілкується з нею, а в останній телефонній розмові сказала, що їй буде краще з тіткою.
Представник РА ЗМР по Комунарському району, як орган опіки та піклування до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. 19.12.2022 року на адресу суду надійшов висновок РА ЗМР по Комунарському району від 09.12.2022 року №19.09/09-32-594 щодо роз`яснення спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
Заслухавши пояснення позивача та її представника, свідка ОСОБА_12 , а також пояснення неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стосовно заявлених вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд дійшов до такого.
Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3).
Судом встановлено, що ОСОБА_16 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 07.09.2006 року серії НОМЕР_3 , актовий запис №40.
26.01.2009 року між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12.05.2009 року серії НОМЕР_4 , актовий запис №01. У зв`язку з реєстрацією шлюбу прізвище ОСОБА_16 змінено на « ОСОБА_17 ».
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Крім того, відповідач у справі є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 07.05.2009 року серії НОМЕР_5 , актовий запис №28.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Пунктом 16 цієї ж постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тривалий час не цікавилась їх життям, не надає матеріальної допомоги, не забезпечує харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дітей, взагалі не спілкується протягом року з дітьми, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей.
Факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підтверджується дослідженими в судовому засідання такими письмовими доказами.
Так, наказом начальника служби (управління) у справах дітей ЗМР від 11.04.2022 року №422/1, тимчасово влаштовано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в родину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначена обставина також підтверджується повідомленням начальника служби (управління) у справах дітей ЗМР від 11.04.2022 року №Б-448.
Відповідно до довідок від 08.07.2022 року за підписом лікаря ОСОБА_18 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з народження спостерігаються в Степногірській АЗПСМ. У разі захворювання дітей, про них піклується тітка ОСОБА_1 .
Згідно з повідомленням голови Степногірської селищної ради від 08.07.2022 року №1365/01, відповідач у справі є матір`ю неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Батько дітей ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Мати дітей впродовж останніх 10-ти років веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не працює, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мешкають з тіткою ОСОБА_1 , яка повністю займається вихованням та утриманням дітей, тоді як мати життям дітей не цікавиться, участі у вихованні дітей не приймає, матеріально не утримує.
Доказів протилежного матеріали справи станом на час її розгляду не містять та відповідачем не надано. Під час судового розгляду не було встановлено поважних причин, які б стали підставою для такої поведінки ОСОБА_2 .
Статтею 171 СК України визначено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (ч. 2). Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3).
В судовому засіданні неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 висловилась про бажання проживати з ОСОБА_1 . Зазначили, що давно не бачилась з матір`ю, остання не телефонує їм, не цікавляться їх життям. Крім того, ОСОБА_3 враховуючи таке відношення, що не вважає ОСОБА_2 своєю матір`ю.
Статтею 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5) Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6).
Відповідно до висновку районної адміністрації ЗМР по Комунарському району від 09.12.2022 року №19.09/09-32-594 щодо роз`яснення спору, рішення комісії з питань захисту прав дитини, в інтересах неповнолітньої, на підставі ст. ст. 150, 155, ч. 2 ст. 164, ст. 165 СК України, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
При розгляді справи по суті судом враховано, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Крім того, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів, що підтверджують факт будь-якого піклування ОСОБА_2 про фізичний і духовний розвиток дітей - ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, спілкування з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, надання дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; сприяння засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; виявлення інтересу до їх внутрішнього світу; створення умов для отримання ними освіти, що можна розцінювати як виховання дітей.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач жодного разу не з`явилась, будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують факт виконання нею батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей, не надала, суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, дійшов до висновку, що змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо. У зв`язку з чим, позовні вимоги позивача про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_16 , ОСОБА_4 є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом.
Стосовно заявлених вимог про призначення ОСОБА_1 піклувальником неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та опікуном малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , суд дійшов до такого.
Відповідно до ст. 243 СК України, опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. (ч. 2). Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України (ч. 3).
Статтею 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (ч. 3). Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування (ч. 4).
Опіка встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника (ч. 1 ст. 62 ЦК України).
В судовому засіданні позивач зазначила, що вона та неповнолітні діти на даний час проживають в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .
Згідно з ст. 63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 2). Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою (ч. 3). Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного (ч. 4).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_5 (батька дітей), що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , від 16.02.1988 року серії НОМЕР_6 , актовий запис №1924, свідоцтвом про розірвання шлюбу від 26.02.2003 року серії НОМЕР_7 , актовий запис №240, свідоцтвом про укладення шлюбу від 15.11.2019 року серії НОМЕР_8 , актовий запис №52, воєнним білетом від 20.07.1989 серії НОМЕР_10, трудовою книжкою від 21.10.1986 року серії НОМЕР_11.
Таким чином, судом встановлено, що позивач у справі є рідною тіткою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Батько дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.05.2018 року серії НОМЕР_9 , актовий запис №26.
Із змісту акту обстеження умов проживання від 11.04.2022 року, в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , умови проживання задовільні, житло в доброму стані, наявні ремонт, необхідна побутова техніка та меблі. У дітей є двоспальне ліжко в окремій кімнаті, одяг, взуття, речі особистої гігієни. Стосунки в сім`ї доброзичливі, діти відповідають прихильністю до тітки ОСОБА_1 , бажають проживати з нею. Встановлено, що діти проживали в смт. Степногірськ, Запорізької області, змушені були виїхати до м. Запоріжжя у зв`язку з воєнними діями. Мати ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи, що батько дітей ОСОБА_5 помер, а судом прийнято рішення про позбавлення матері ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей, приймаючи до уваги думку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не заперечували проти призначенням ОСОБА_1 їхнім опікуном та піклувальником, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про призначення піклувальником неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та опікуном малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам дітей. У зв`язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задовольняються судом.
При розгляді позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та опікуном малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , суд дійшов до такого.
Частиною 3 ст. 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
На підставі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно з ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Встановлюючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2023 року складає 2 833 гривень.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має нормальний стан здоров`я та є працездатною особою, доказів того, що її матеріальний стан не дозволяє виконати рішення суду, останньою надано не було.
Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи інтереси дітей для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 16.08.2022 року, оскільки, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір судом покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 130, 141, 223, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) піклувальником неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) опікуном малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 16.08.2022 року.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) - 1 984 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 коп. судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст заочного рішення складено 20.03.2023 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Р.С. Холод