ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3857/23 Справа № 212/3811/22 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 212/3811/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2023 року, яке ухвалено суддею Козловим Д.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 26 січня 2023 року,

УСТАНОВИВ:

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ЦГЗК») відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, в обґрунтування якого зазначив, що в період роботи в шкідливих умовах праці на ПрАТ «ЦГЗК» ним отримані хронічні професійні захворювання.

Зазначені хронічні професійні захворювання, відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23 травня 2022 року виникло, зокрема, з вини його роботодавця ПрАТ «ЦГЗК».

Згідно висновку МСЕК від 20 липня 2022 року, позивачу первинно, безстроково, з 04 липня 2022 року встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 20 % у зв`язку з профзахворюваннями, група інвалідності не встановлена.

Позивач вважає, що відповідачем по справі не було забезпечено йому безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, позивачу важко виконувати будь-яку роботу, він відчуває загальну слабкість та постійний біль, обмежений у спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв`язки.

Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 260 000 грн., яку просив стягнути з відповідача на свою користь без відрахування з цієї суми податку на доходів фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 500 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Відповідач вказує на те, що позивач по справі ввів суд першої інстанції в оману надавши суду лише першу сторінку Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23 травня 2022 року та повідомив неправдиві відомості стосовно отримання ним професійного захворювання саме на підприємстві відповідача.

Апелянт зауважує на тому, що в даному випадку відсутня вина та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та отриманням позивачем професійних захворювань, оскільки представник ПрАТ «ЦГЗК» не приймав участі в розслідуванні хронічного професійного захворювання позивача, яке проводилось за останнім місцем роботи позивача на ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та позивач не надав доказів того, що протягом роботи на підприємстві відповідача у нього було в наявності професійне захворювання. При цьому органами високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я було встановлено професійне захворювання позивача та його зв`язок з умовами праці саме на підприємстві ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Крім того апелянт посилається на те, що відповідно до вимог ст.ст.23,1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована лише одноразово, що в даному випадку вже мало місце, оскільки на користь ОСОБА_1 з ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було стягнуто моральну шкоду в розмірі 70 000 грн., тому в даному випадку має місце повторність стягнення моральної шкоди.

Також відповідач зазначає, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон № 466) внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

Зокрема, чинним податковим законодавством передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача - залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 11 серпня 1997 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював з вказаної дати до 15 вересня 2003 року електрозварювальником ручної зварки 4 та 5 розряду ділянок випалювання окатишів фабрики обгудкування цеху з ремонту технічного обладнання ЦГЗК, звідки 15 вересня 2003 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки позивача, НОМЕР_1 (а. с.13-20).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23 травня 2022 року, складеного відносно підприємства ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», встановлено наявність у ОСОБА_1 стажу роботи в умовах впливу шкідливих факторів 15 років 5 місяців, серед яких, зокрема, 6 років 01 місяць на ПрАТ «ЦГЗК», внаслідок чого у позивача було встановлено професійне захворювання: Пневмоконіоз електрозварника (s/t, 1/1, co), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії, група В. ЛН (легенева недостатність) першого-другого ступеню, що підтверджується медичним висновком від 1 лютого 2022 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», із зазначенням виникнення його причин: перевищення у робочій зоні пилу переважно фіброгенної дії в 2,78 рази гранично допустимі норми, що підтверджується Інформаційною довідкою про умови праці від 11 вересня 2020 року з доповненнями від 07 жовтня 2021 року ГУ Держпраці у Дніпропетровській області. При цьому підставою для встановлення професійного захворювання послужив професійний маршрут ОСОБА_1 , зокрема, його робота протягом 6 років 01 місяця електрогазозварником дільниці випалювання окатишів фабрики обгудкування цеху з ремонту технічного обладнання ЦГЗК (а. с. 28-30, 31-36).

Висновком МСЕК № 060478 від 20 липня 2022 року ОСОБА_1 було встановлено 20% стійкої втрати працездатності через Пневмоконіоз з 4 липня 2022 року безстроково з рекомендацією медикаментозного лікування (а. с. 38).

У зв`язку із професійним захворюванням ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписками з амбулаторної карти від 26 квітня 2022 року, з медичної карти від 11 березня 2021 року та від 2 лютого 2022 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23 травня 2022 року вбачається, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив професійний маршрут: електрогазозварник дільниці випалювання окатишів фабрики обгудкування цеху з ремонту технічного обладнання ВАТ ЦГЗК.

Отже, роботодавець ПрАТ «ЦГЗК», під час роботи позивача на підприємстві, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПрАТ «ЦГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці, відповідно до нормативно-правових актів.

Суд, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Позивач не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на його душевному та фізичному стані. Позивач відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель, важкість у грудній клітці, загальну слабкість, швидку втому, періодичний головний біль.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно завищеним, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Виходячи з цих обставин та, враховуючи те, що позивач працював в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача 6 років 01 місяць з 15 року 05 місяців загального стажу в шкідливих умовах праці, про що зазначено у Акті розслідування причин хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23 травня 2022 року, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, тяжкість наслідків отриманих професійних захворювань, наявність фізичних страждань позивача, що в свою чергу викликають моральні страждання вважає, що розмір моральної шкоди визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність, на теперішній час у розмірі 20 % безстроково, група інвалідності позивачу не встановлена. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Періодично проходить лікування, однак, незважаючи на постійні курси лікування, покращення в стані здоров`я не спостерігається.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів виключно на підприємстві відповідача, впродовж 06 років 01 місяць (з 15 років 05 місяців загального стажу в шкідливих умовах праці) що потягло втрату працездатності, враховуючи розмір втрати професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 50 000 грн. до 40 000 грн.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відповідно до вимог ст.ст. 23,1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована лише одноразово, що в даному випадку вже мало місце, так як на користь ОСОБА_1 з ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було стягнуто маральну шкоду в розмірі 70 000 грн., тому в даному випадку має місце повторність стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована лише одноразово з одного підприємства, на якому робітник працював у шкідливих умовах праці. В даному випадку позивач працював на двох підприємствах в шкідливих умовах праці, що потягло за собою втрату працездатності, тому кожне з підприємств має нести відповідальність з урахуванням стажу роботи позивача на ньому в шкідливих умовах праці.

З матеріалів справи убачається, що причиною виникнення професійного захворювання у позивача є його робота в шкідливих умовах праці як на ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», так і на ПрАТ «ЦГЗК», тобто з загального стажу роботи в умовах впливу шкідливих факторів 15 років 5 місяців, за 09 років 04 місяці відповідає ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», а за 6 років 01 місяць - ПрАТ «ЦГЗК».

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач по справі ввів суд першої інстанції в оману надавши суду лише першу сторінку Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23 травня 2022 року та повідомив неправдиві відомості стосовно отримання ним професійного захворювання саме на підприємстві відповідача колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи наявна копія Акту розслідування причин хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23 травня 2022 року, яким встановлено наявність у ОСОБА_1 стажу роботи в умовах впливу шкідливих факторів 15 років 5 місяців, серед яких, зокрема, 6 років 01 місяць на ПрАТ «ЦГЗК», внаслідок чого у позивача було встановлено професійне захворювання, що підтверджує наявність причинно-наслідкового зв`язку роботи позивача на підприємстві відповідача та отримання позивачем професійного захворювання.

Доводи апеляційної скарги про те, що в даному випадку відсутня вина та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та отриманням позивачем професійних захворювань, оскільки представник ПрАТ «ЦГЗК» не приймав участі в розслідуванні хронічного професійного захворювання позивача, яке проводилось за останнім місцем роботи позивача на ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та позивач не надав доказів того, що протягом роботи на підприємстві відповідача у нього було в наявності професійне захворювання. При цьому органами високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я було встановлено професійне захворювання позивача та його зв`язок з умовами праці саме на підприємстві ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються Актом розслідування причин хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23 травня 2022 року, яким встановлено наявність у ОСОБА_1 стажу роботи в умовах впливу шкідливих факторів 15 років 5 місяців, серед яких, зокрема, 6 років 01 місяць на ПрАТ «ЦГЗК», внаслідок чого у позивача було встановлено професійне захворювання, що підтверджує наявність причинно-наслідкового зв`язку роботи позивача на підприємстві відповідача та отримання позивачем професійного захворювання.

Доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «ЦГЗК», про те, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року), колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер отриманого позивачем професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача, впродовж 06 років 01 місяця, з загального стажу в шкідливих умовах праці 15 років 0 місяців, що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності у розмірі 20 %, встановленого також безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення, враховуючи встановлення ступеню втрати професійної працездатності безстроково, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 50 000 грн. до 40 000 грн.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2023 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , зменшивши цей розмір з 50 000 грн. до 40 000 (сорок тисяч) грн.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2023 року.

Головуючий:

Судді: