Номер провадження: 22-ц/813/523/23
Справа № 501/3603/19
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомарецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одеса справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - Байрамова Олександра Володимировича на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 липня 2020 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном,

ВСТАНОВИВ:

16.10.2019 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном та просив суд: зняти з реєстраційного обліку громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збори (т. 1, а.с 3-23).

Рішенням Іллічівського міського суду від 08 липня 2020 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за участю третьої особи ОСОБА_3 про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном було відмовлено в повному обсязі (т. 1, а.с 176-183).

Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - Байрамов Олександр Володимирович звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що оскаржуване рішення винесене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням процесуального права. Апелянт пояснює, що ТОВ «Кредитні ініціативи» є власником двокімнатної квартири, житловою площею 27,8 кв.м. загальною площею 41,9 кв.м., а тому звертався з вимогою до відповідача звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку. Оскільки відповідач не є власником квартири, тому законних підстав для подальшого проживання в ній немає (т. 1, а.с. 186-195).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.02.2021 року було відкрито апеляційне провадження та ухвалою від 05.03.2021 року справу призначено до розгляду (т. 1, а.с. 210-211, 217).

Своїм правом закріпленим положеннями ст. 360 ЦПК України сторони не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Сторони про дату, час та порядок проведення судового засідання повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши наявні матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

01.12.2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (далі іпотекодержатель) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі іпотекодавці) було укладено іпотечний договір, згідно якого вказаний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 58-02/866 від 01.12.2006 року, укладеного між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2 , за умовами якого останній зобов`язався в порядку, передбаченому кредитним договором, повернути кредит в кінцевий термін 26.12.2026 року у розмірі 29700,0 дол. США у відповідності до графіку. Предметом іпотеки є двокімнатна квартира АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 38-42).

Згідно довідки начальника відділу реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради від 25.07.2019 року за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано дві особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 43).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 04.07.2019 року було зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» право власності на зазначену квартиру (т. 1, а.с. 44).

17.09.2019 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернувся до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із вимогою про добровільне виселення із квартири АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 45).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не навів в позові по даній цивільній справі адресу та характеристики постійного житла, яке пропонується надати відповідачам, як того вимагають приписи ст.109 ЖК України. Доказів того, що за відповідачами зареєстрована інша нерухомості, а отже і житло, суду не надано. При цьому, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло згідно з статтею 8 Конвенції, щодо пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ не є підставою для виселення членів сім ї власника квартири, у тому числі й колишніх, зняття їх з реєстрації та визнання такими, що втратили право користування житлом. Тобто, оскільки у справі, що розглядається, позивач, придбаваючи житло, знав про проживання в ньому відповідачів, які іншого житла не мають, та набув охоронюване законом право на мирне володіння майном у законний спосіб, але тим не менше не виявив розумну дбайливість про інтереси відповідачів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

За положенням ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (ч. 1 ст. 37).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Звертаючись до суду із відповідними позовними вимогами про зняття з реєстраційного обліку та визнання такими, що втратили право користування майном, позивач, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», посилається на те, що на підставі положень іпотечного договору від 01.12.2006 року, державним реєстратором Манютою Сергієм Васильовичем 04.07.2019 року було зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» право власності квартири АДРЕСА_2 , а тому у відповідності до ст. 391 ЦК України має право на звернення із відповідними вимогам до суду. Зазначені обставини справи, на думку апелянту, не було в повній мірі досліджено судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення від 08.07.2020 року про відмову в задоволенні позовних вимог, та відповідно є підставою для скасування вказаного рішення суду.

Згідно положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Разом з тим, відповідачі є власниками вищезазначеної квартири з 02.12.1993 року на підставі свідоцтва про право власності на житло, копія якого наявна в матеріалах справи (т. 1, а.с. 135), що в свою чергу, свідчить про те, що вказану квартиру АДРЕСА_2 було придбано не за рахунок кредитних коштів, отриманих відповідачем ОСОБА_2 у зв`язку із укладенням кредитного договору від № 58-02/866 від 01.12.2006 року, укладеного між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2 .

При цьому, за змістом положень статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України виселення з предмета іпотеки без надання іншого житла можливе лише у випадку придбання житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, повністю або частково за рахунок кредитних коштів. Відповідні правові висновки містяться в постановах ВС від 30.10.2019 року по справі № 640/14765/15-ц, від 08.07.2019 року по справі № 727/10734/16-ц, від 01.08.2019 року по справі № 725/5032/18.

Окрім того, Верховний Суд в своїй постанові від 01.09.2021 року по справі № 751/2231/19 також дійшов висновку, що сам факт переходу права власності на квартиру до іншої особи не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї, власника цього нерухомого майна, в тому числі підставою для визнання такими, що втратили право користування майном. Одним з основних питань, що підлягають з`ясуванню під час вирішення такої категорії спорів, є наявність іншого житла у особи, яку виселяють.

Відомості щодо наявності у відповідачів будь-якого іншого житла в матеріалах справи відсутні. За таких обставин справи, вірними є висновки суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом.

Разом з тим, з наявних матеріалів справи також встановлено, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.11.2017 року було скасовано рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26.06.2017 року (про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки) та ухвалено нове, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задоволено частково. Звернено стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 58-02/866 від 01.12.2006 року, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження». В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 без надання іншого жилого приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку з житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 березня 2018 року вказане рішення суду апеляційної інстанції від 14.11.2017 року залишено без змін.

Тобто, враховуючи вищенаведене в сукупності, в тому числі наявність рішення Апеляційного суду Одеської області від 14.11.2017 року, яке набрало законної сили, згідно якого, позивачем було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та зняття з реєстраційного обліку без надання іншого жилого приміщення, оскільки відомостей щодо наявності у відповідачів будь-якого іншого житла чи забезпечення останніх таким житлом матеріали справи не містять, відповідно суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволення заявлених позовних вимог.

Таким чином, оскільки апелянтом не було наведено відповідних доводів, які б спростували правильні по суті висновки суду першої інстанцій, при цьому, наведені доводи вже досліджувалися судом першої інстанції, яким надана відповідна правова оцінка, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 липня 2020 року без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - Байрамова Олександра Володимировича відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький