Провадження № 4-с/761/112/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., при секретарі Каніковському Б.А., за участі заявника ОСОБА_1 , представника боржника адвоката Павликівського В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кухарського Олександра Миколайовича про визнання протиправним та скасування повідомлення про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року до Шевченківського районного суду міста Києва засобами підсистеми "Електронний суд" звернувся заявник (стягувач) ОСОБА_1 зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кухарського Олександра Миколайовича, заінтересована особа (боржник) Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", про визнання протиправним та скасування повідомлення про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 761/14537/15-ц стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1600 грн. Відповідний виконавчий лист від 15 березня 2023 року видано Шевченківським районним судом міста Києва та в установленому порядку пред`явлено стягувачем на примусове виконання до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Проте, повідомленням державного виконавця вказаного відділу Кухарського О.М. від 22 березня 2023 року, вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Вважаючи свої права порушеними діями та рішенням виконавця, які мають наслідком неможливість виконання остаточного судового рішення, стягувач звернувся до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, якою просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кухарського О.М. від 22 березня 2023 року у формі повідомлення про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа №761/14537/15-ц, виданого 15 березня 2023 року Шевченківським районним судом міста Києва;

- зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - прийняти до виконання виконавчий лист № 761/14537/15-ц, виданий 15 березня 2023 року Шевченківським районним судом міста Києва, відкрити виконавче провадження та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення про стягнення судових витрат у розмірі 1600 грн;

- зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в десятиденний строк повідомити суд та стягувача про виконання ухвали, постановленої у справі за цією скаргою;

- вирішити питання про судові витрати згідно з приписами статті 452 ЦПК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 квітня 2023 року вказана скарга розподілена для розгляду судді Матвєєвій Ю.О.

18 квітня 2023 року ОСОБА_1 засобами підсистеми "Електронний суд" подав заяву про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу, надавши відповідні докази.

20 квітня 2023 року державний виконавець Кухарський О.М. засобами підсистеми "Електронний суд" подав відзив на скаргу, яким просив відмовити у задоволенні скарги.

21 квітня 2023 року представник боржника Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" адвокат Павликівський В.І. через канцелярію суду подав письмове заперечення проти задоволення скарги, а також клопотання про зупинення провадження у справі.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник боржника Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" адвокат Павликівський В.І. в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги.

Державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кухарський О.М. про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, явки представника не забезпечив, - що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами згідно з положеннями частини другої статті 450 ЦПК України. 20.04.2023 року через систему «Електронний суд» державним виконавцем подано відзив, відповідно до якого вимоги скарги не визнає з огляду на постанову Правління НБУ від 17.12.2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.09.2019 року № 2417 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора» продовжено строк здійснення ліквідаційної процедури до 17.12.2020 року включно. Відповідно до п. 4 частини 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника. Просив в задоволенні скарги відмовити.

Судом відмовлено в задоволенні клопотання представника боржника про зупинення провадження у справі. Відповідну ухвалу суду оформлено окремим процесуальним документом.

Перевіривши викладені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника (стягувача) та представника боржника, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 447, 448 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 №898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 №230 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку". Згідно зі вказаним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит", призначено Уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит", делеговано їй відповідні повноваження ліквідатора банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 грудня 2022 року №1067 в Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" відкликано повноваження ліквідатора; з 27 грудня 2022 року ліквідація Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 761/14537/15-ц стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1600 грн. Відповідний виконавчий лист від 15 березня 2023 року видано Шевченківським районним судом міста Києва та пред`явлено стягувачем на виконання до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Повідомленням державного виконавця вказаного відділу Кухарського О.М. від 22 березня 2023 року вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит".

Вирішуючи справу за скаргою стягувача, суд керується насамперед нормами прямої дії та найвищої юридичної сили Конституції України, у статті 129 якої обов`язковість судових рішень віднесено до основних засад судочинства. За змістом статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення КСУ від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує самій сутності права на справедливий суд (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення КСУ від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення КСУ від 26 червня 2013 року №5-рп/2013).

У Рішенні №2-рп(ІІ)/2019 від 15 травня 2019 року Конституційний Суд України окремо наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні частиною другою статті 129-1 Конституції України; порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою свого позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Відповідно до частини шостої статті 10 ЦПК України якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд також керується аксіомою цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", яка означає "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права".

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення ЄСПЛ у справі "Артіко проти Італії"). Особливо це стосується права на доступ до правосуддя, а саме: гарантується не лише сподівання, що справа буде розглянута, але й те, що державна влада буде дотримуватися прийнятого судом у відповідній справі остаточного рішення, буде діяти з урахуванням встановлених в ньому юридичних фактів і прав осіб, і таким чином забезпечить виконання судового рішення. При цьому в рішенні у справі "Шмалько проти України" ЄСПЛ наголосив, що параграф 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право па доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року). У справах "Іммобільяре Саффі проти Італії" та "Войтенко проти України" ЄСПЛ знову повторює, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок. Такі самі висновки щодо обов`язковості виконання судових рішень містяться також у рішеннях ЄСПЛ у справах "Савицький проти України", №38773/05, 26.07.2012, §147; "Глоба проти України", №15729/07, 05.07.2012, §§26-27; "Бурдов проти Росії", №59498/00, 07.05.2002, §32, та інших.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення, отже виконання рішення слід розглядати як невід`ємну складову судочинства, як цього вимагають приписи статті 6 Конвенції щодо права на справедливий суд ("Ромашов проти України", №67534/01, 27.07.2004, §42; "Дубенко проти України", №74221/01, 11.01.2005, §44; "Шаренок проти України", №35087/02, 22.02.2005, §25; "Горнсбі проти Греції", №18357/91, 19.03.1997, §40; "Іммобільяре Саффі проти Італії", №22774/93, 28.07.1999, §66).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання винесеного на його користь судового рішення становить втручання у право на мирне володіння майном в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції ("Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, 15.10.2009, §52).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці ("Фуклєв проти України", №71186/01, 07.06.2005, §84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття усіх необхідних заходів для того, щоб виконати остаточне рішення суду та діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимог статті 6 Конвенції ("Comingersoll S.A. проти Португалії", №35382/97, 06.04.2000, §23; "Глоба проти України", №15729/07, 05.07.2012, §27).

Згідно зі статтею 18 ЦПК України, статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України; невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За змістом статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вирішуючи справу за скаргою стягувача на дії та рішення державного виконавця щодо повернення без прийняття до виконання виконавчого листа на підставі пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2019 року саме у цій справі №761/14537/15-ц дійшов висновку, що наявність норми пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, - не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням цивільного судочинства, спрямованих на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення. Цією постановою Верховний Суд скасував судові рішення попередніх інстанцій про залишення без задоволення скарги стягувача на дії та рішення державного виконавця про повернення виконавчого листа без прийняття до виконання; визнав такі дії та рішення виконавця протиправними та зобов`язав орган державної виконавчої служби прийняти до виконання виконавчий лист, відкрити виконавче провадження та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання рішення суду.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд також у постановах від 16 квітня 2018 року у справі №910/11908/16, від 01 грудня 2021 року у справі №552/1811/15, від 15 квітня 2020 року у справі №761/24136/15-ц, від 23 березня 2023 року у справі №703/2554/20, а також в ухвалі від 31 серпня 2022 року саме у цій справі №761/14537/15-ц. За змістом цих висновків Верховного Суду, перебування банку-боржника в процедурі ліквідації не перешкоджає здійсненню виконавчого провадження та вчиненню виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання судового рішення, оскільки норми Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", чи інших законів - не можуть суперечити принципу верховенства права, меті й завданню цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.

При вирішенні цієї справи суд враховує також правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 28 травня 2019 року у справі №905/2458/16 про те, що принцип обов`язковості судового рішення та обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин справи, враховувати, чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі і судом) виконанню остаточного судового рішення, чи навпаки, перешкоджає такому виконанню; дії (бездіяльність) та рішення виконавця підлягають оцінці судом з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення; оцінка обставин справи, доводів учасників справи та висновки, зроблені на підставі такої оцінки, не можуть бути на користь обставин, які спрямовані на перешкоджання виконанню остаточного судового рішення.

Суд відхиляє доводи представника боржника про пріоритет норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" перед нормами інших законів, оскільки жодні норми будь-якого закону не можуть мати пріоритет перед конституційними нормами прямої дії та найвищої юридичної сили, зокрема статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень та щодо обов`язку держави забезпечити їх виконання, і не можуть суперечити принципу верховенства права, меті й завданню цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та на виконання остаточного судового рішення.

Суд відхиляє посилання представника боржника на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 09 лютого 2021 року у справі №381/622/17, від 29 травня 2018 року у справі №916/215/17, від 05 лютого 2020 року у справі №461/5171/18, оскільки фактичні обставини, предмети та підстави спору в наведених представником боржника справах відрізняються від тих, що наявні у справі, яка розглядається, а тому відсутні підстави для врахування цих висновків.

Як зазначив Верховний Суд в ухвалі від 31 серпня 2022 року у цій справі №761/14537/15-ц, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

На відміну від справ, на які посилається представник боржника в своєму запереченні, у даній справі предметом стягнення за виконавчим листом є не кошти банківського вкладу, а судові витрати на правничу допомогу, сплата яких є процесуальним обов`язком учасника справи і не може вважатися "кредиторською вимогою" в розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки на процесуальні правовідносини не поширюються законодавчо встановлені обмеження щодо виконання неплатоспроможними банками своїх зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно зі статтею 453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність дій та рішення державного виконавця у формі повідомлення про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа №761/14537/15-ц, виданого 15 березня 2023 року Шевченківським районним судом міста Києва, а тому скарга стягувача ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Вирішуючи справу в частині розподілу судових витрат, суд керується положеннями статті 452 ЦПК України, згідно з якими судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу (правову) допомогу адвоката.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В матеріалах справи містяться докази на підтвердження витрат заявника на правову допомогу адвоката, а саме: за вивчення матеріалів, розробку процесуальної стратегії, дослідження практики Верховного Суду, ЄСПЛ, КСУ, складання скарги на дії і рішення державного виконавця про повернення виконавчого листа без прийняття до виконання - 1600 грн, за інструкційну консультацію з самопредставництва в суді першої інстанції - 800 грн, а загалом - 2400 грн.

Клопотань про зменшення судових витрат від інших учасників справи не надходило.

Розмір витрат заявника на правову допомогу є обґрунтованим та співмірним із критеріями, визначеними частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Беручи до уваги вимоги ст.ст. 11, 133-141 ЦПК України, враховуючи задоволення скарги, дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд покладає витрати заявника ОСОБА_1 на правову допомогу адвоката у розмірі 2400 грн на Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 11, 18, 133-141, 447-453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кухарського Олександра Миколайовича про визнання протиправним та скасування повідомлення про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кухарського Олександра Миколайовича від 22 березня 2023 року у формі повідомлення про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа № 761/14537/15-ц, виданого 15 березня 2023 року Шевченківським районним судом міста Києва.

Зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - прийняти до виконання виконавчий лист № 761/14537/15-ц, виданий 15 березня 2023 року Шевченківським районним судом міста Києва, відкрити виконавче провадження та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.

Зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в десятиденний строк повідомити суд та стягувача про виконання вказаної ухвали.

Стягнути з Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста ) грн.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О. Матвєєва

21 квітня 2023 року