Справа № 404/2936/22
Номер провадження 2/404/711/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі:

головуючого судді - Павелко І.Л.

за участі секретаря - Проскурні О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,618 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарським будівель і споруд(присадибна ділянка), що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Припинити право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим,що вона набула у власність 1/3 часток від кожного з відповідачів житлового дудинку з відповідною частини господарсько-побутових будівель АДРЕСА_1 .

Відповідно до Державного акту (кадастровий номер :45:394) на право приватної власності від 26.07.20005 року будинок знаходиться на земельній ділянці яка належить відповідачам і які відмовляються оформити на неї земельну ділянку.

Відповідачі в судове засідання неодноразово віикликалися про час розгляду справи повідомлялися про причини неявкуи суд на повідомили.Суд находить за можливе розглядати справи за їх відсутності.

Ухвалою судді від 14.07.2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 22.11.2022 року закрито підготовче засідання.

Представник позивача підтримав позовні вимоги про що зазначив в заяві.

Відрповідачі належним чино про час розгляду справи повідомленя про причини неявки суд на повідомили.

Дослідивши надані докази по справі суд находить позов який підлягає задоволенню.

Встановлено,що 07.11.2005 року ОСОБА_1 набула у власність відповідно до рішень третейських судів зареєстрованих обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної ішіентаризації» 07.02.2006 року за номерами 9033699, номер запису 12132 в книзі 56 по 1/3 часток від кожного з відповідачів житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, під номером

АДРЕСА_1 знаходиться на земельній діляиці,яка відповідно до Державного Акту на право приватної власності від 26 липня 2005 року на земельну ділянку належить відповідачам.

Відповідно до вказаних рішень третейських судів позивач отримала у власність житловий будинок, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер :45:394: площею 618,23 кв.м.

На даний час оформити своє право власності на земельну ділянку не могла змоги, так як вчиняти будь-які дії для переоформлення та передачі їй у власність земельну ділянку на якій розташований житловий будинок, відповідачі відмовляються. Тобто ОСОБА_1 фактично не має змоги оформити права власності на земельну ділянку на якій розташований її будинок з надвірними будівлями.

Право власності на житловий будинок, та право на земельну ділянку виникло в набувача одночасно із виникненням права на розташовані на ній об`єкти, умови, з якими закон пов`язує перехід права власності на земельну ділянку до набувачів нерухомості, розташованої на ній, було дотримано, а право власності відповідачів щодо спірної земельної ділянки було припинено з дати набуття права власності на житловий будинок позивачем..

Відповідно до п.п. 3, 6 статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; справедливість, добросовісність та розумність.

Частина 1 статті 319 ЦК України встановлює,що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частина 1 статті 321 ЦК України зазначає,що ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності.

У відповідності до приписів статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчується його право власності.

Згідно з частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За частиною 3 статті З ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частин 1, 2 статті 377 ЦК України , до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Цей принцип передбачений також статтею 120 ЗК України «.Перехід права на земельну ділянку у разі набуття прав власності, господарського відання, оперативного управління на об`єкт нерухомого майна (крім багатоквартирного будинку), об`єкт незавершеного будівництва, що розміщені на ній».

Згідно п.1 цієї статті, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Пункт 16 цієї статті також передбачає:, предметом правочину, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва або частку у праві спільної власності на такий об`єкт), який розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), що перебуває у власності відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, повинна бути також така земельна ділянка (або частка у праві спільної власності на неї). Істотною умовою договору, який передбачає такий перехід права власності, є умова.щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача до набувача такого об`єкта (частки у праві спільної власності на неї).

Одночасно припиняється право користування земельною ділянкою попереднього власника.

Відповідно до п. «є» статті141 Земельного кодексу України підставами для припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Вказане узгоджується із позицією Верховного суду , викладеної у постанові Великої Палати Верховного суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 яка зробила висновок,що,врахозуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку,епоруди,зємельна ділянка слідує за нерухомим майном„яке придбаває особадкщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Зокрема, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2цс15, яка містить аналіз змісту норм статті 120 ЗК України, у їх сукупності дає підстави

для висновку про однакову спрямованість її положень,щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості з земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів, щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, «особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України, у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правгшо стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності».

У випадку переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає у набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об`єкти.

Таким чином, право на земельну ділянку в набувача, будинку виникло з моменту набуття права власності на будинок (07.11.2005 року) незалежно від будь яких подальших дій набувача, щодо оформлення права на земельну ділянку..

При виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами, ця норма є імперативною, відступ від неї на підставі договору не допускається.

За частиною 1 статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Позивачем здійснено державну реєстрацію своїх прав власності на нерухоме майно у визначеному на час придбання цього майна порядку, що стверджено витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно від 27.02.2015 року та Витягом про

реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.12.2004 року, а тому до них перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій розташоване це нерухоме майно без зміни її цільового призначення, для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель та дворів.

Отже, з урахуванням цільового призначення земельної ділянки - та положень частини 2 статті 120 ЗК України, вважаю,що цивільним законодавством передбачено, що правовий режим земельної ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будівлю.

Таким чином, посилаючись на частину 3 статті 55 Конституції України, статті 392 ЦК України, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, як за набувачем житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Судові витрати покласти на позивачку по фактично понесеним витратам.

На підставі ст.ст.120 ,141 ЗК України, ст.182 ЦК України , керуючись ст.ст. 80,81,141, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,618 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарським будівель і споруд(присадибна ділянка), що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Припинити право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,місце проживання АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце прживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_3 , місце прживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_4 місце прживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 17.04.2023 року.

Суддя Кіровського І. Л. Павелко

районного суду

м.Кіровограда