ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4095/23 Справа № 210/5503/21 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 210/5503/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року, яке ухвалено суддею Сільченко В.Є. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради, про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірним та позбавлення права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 13 жовтня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KRKRGK04350576. Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 18 000 доларів США строком до 12 жовтня 2016 року, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 13 жовтня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки. Згідно договору іпотеки ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 64.20 кв.м., житловою площею 43.00 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Свої зобов`язання за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» виконав в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Договором іпотеки, укладеним між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 18.12 договору іпотеки від 30 жовтня 2006 року визначений обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у Предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя.

Даний обов`язок було порушено ОСОБА_1 , а саме, відповідно довідки від 18 червня 2021 року в предметі іпотеки, а саме у квартирі загальною площею 64.20 кв.м., житловою площею 43.00 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , тим самим порушуючи норми договору іпотеки.

Таким чином, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та усі інші мешканці, що були зареєстровані у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки, з порушенням вимог законодавства, не мають права користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного вище позивач просив суд припинити дії, які порушують право сторони договору шляхом визнання дій ОСОБА_1 щодо реєстрації у предметі іпотеки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , неправомірними, вчиненими з порушенням умов законодавства.

Позбавити права користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , неправомірно зареєстрованих осіб, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які зареєстровані та проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 із зняттям їх з реєстраційного обліку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_1 , зареєструвавши у предметі іпотеки відповідачів у справі, порушив умови Договору іпотеки та статті 629 ЦК України, у зв`язку з чим поведінка останнього є недобросовісною та реєстрація вказаних осіб у предметі іпотеки є незаконною.

Просить суд апеляційної інстанції врахувати правову позицію в аналогічному спорі, висловлену Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2019 року у справі 570/3689/16.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено та з матеріалів справи убачається, що 13 жовтня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KRKRGK04350576. Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 18 000 доларів США строком до 12 жовтня 2016 року, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с.6-8).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 13 жовтня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки. Згідно договору іпотеки ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 64.20 кв.м., житловою площею 43.00 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу (а.с.8-10).

Згідно п. 18.12 Договору іпотеки визначений обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя.

Згідно довідки Криворізької міської ради у квартирі загальною площею 64.20 кв.м., житловою площею 43.00 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , тим самим порушуючи норми договору іпотеки. (а.с. 11-12).

Підставою звернення з позовом про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними та позбавлення права користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстрації відповідачів зазначено те, що, в порушення п. 18.12 Договору іпотеки, відповідачі, без згоди іпотекодержателя, зареєстрували своє місце проживання за адресою предмета іпотеки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , були зареєстровані і набули право користування спірною квартири після укладення договору іпотеки, а місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає, у зв`язку з чим реєстрація у квартирі неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , відповідає вимогам законодавства та не порушує прав чи інтересів іпотекодержателя.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом

Згідно з частинами першою, третьою статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не допускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що, ні положеннями ЦК України, ні положеннями Закону України «Про іпотеку», не передбачено обмежень прав членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9, частини першої, четвертої статті 156 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

З аналізу положень частини другої статті 64 ЖК України та частини першої статті 405 ЦК України слідує, що члени сім`ї власника будинку (квартири) (дружина власника, їх діти і батьки), які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з частиною третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Право дитини на проживання в сім`ї разом з батьками передбачене також статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства».

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (частина друга статті 156 ЖК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій з 07 листопада 2006 року були зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та з 12 травня 2011 року - ОСОБА_4

13 жовтня 2006 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали Договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , тобто відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 набули право користування спірною квартирою до укладення Договору іпотеки, а тому посилання позивача на порушення п. 18.12 Договору іпотеки, яким визначений обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя, є безпідставним та їх реєстрації у квартирі жодним чином не порушує прав іпотекодержателя.

Відповідачка ОСОБА_4 , є матір`ю неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які зареєстровані у квартирі за місцем проживання одного з батьків.

Отже, колегія суддів не вбачає достатніх правових підстав для задоволення позову банку, як в частині позбавлення права користування житловим приміщенням, так і в частині зняття з реєстрації.

Доводи позивача АТ КБ «ПриватБанк» щодо недобросовісної поведінки іпотекодавця, порушення ним умов договору, можуть свідчити про наявність підстав для застосування до сторони договору відповідних правових наслідків, встановлених самим договором, однак не є правовою підставою для задоволення позовних вимог в межах даної цивільної справи.

Посилання ж апеляційної скарги на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06 лютого 2019 року у справі 570/3689/16 є безпідставними, оскільки встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, у цій справі та у справі, що переглядається, є різними.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 квітня 2023 року.

Головуючий:

Судді: