Ухвала

17 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 761/6550/20

провадження № 61-4658ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Олексієнка Михайла Михайловича на постанову Київського апеляційного суду від 01 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», Київської міської ради про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва», Київської міської ради в якому просила стягнути із відповідачів на її користь матеріальну шкоду у розмірі 339 791,72 грн, три проценти річних у розмірі 5 864,89 грн, інфляційні втрати 4 081,46 грн, а також витрати на проведення оцінки вартості матеріального шкоди у розмірі 2 000,00 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 517,38 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 370 255,45 грн, з яких: 339 791,72 грн матеріальної шкоди; 4 081,46 грн інфляційних втрат; 5 864,89 грн трьох процентів річних; 3 517,38 грн судових витрат по сплаті судового збору; 2 000,00 грн витрат на проведення оцінки вартості матеріального шкоди; 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 березня 2023 року апеляційну скаргу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У квітні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Олексієнка М. М. на постанову Київського апеляційного суду від 01 березня 2023 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Олексієнко М. М., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що ціна позову у вказаній справі становить 349 738,07 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684*250=671 000,00 грн).

Враховуючи зазначене вище, постанова Київського апеляційного суду від 01 березня 2023 року не підлягає касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадок, передбачений підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого вказані судові рішення підлягають касаційному оскарженню: якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Заявник вказує, що висновки апеляційного суду суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 755/19416/20, від 27 січня 2020 року у справі № 757/26327/15-ц.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник у касаційній скарзі не довів факт існування суперечності висновків судів відносно судової практики Верховного Суду з цього питання. Посилання заявника на невідповідність висновку, викладеного в оскаржуваному судовому рішенні, висновкам Верховного Суду, є безпідставними, оскільки останні сформовані за інших обставин справи. У справі № 755/19416/20 суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди, завданої падінням дерева, виходячи з наявності дослідження залишків деревини, яке підтверджувало факт неналежного виконання балансоутримувачем зелених насаджень свого обов`язку щодо виявлення аварійних дерев. У справі № 757/26327/15-ц шкоду транспортному засобу позивача завдано через падіння будівельних частин з даху будівлі у зв`язку з сильними поривами вітру. Доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою судом зібраних у справі доказів та встановлених обставин, однак не обґрунтовують фундаментальність вирішених у справі правових питань.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, заявник подав касаційну скаргу на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, отже у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Олексієнка Михайла Михайловича на постанову Київського апеляційного суду від 01 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», Київської міської ради про відшкодування шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян