ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3720/23 Справа № 192/461/22 Суддя у 1-й інстанції - Щербина Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу

Комунального підприємства Управління по ремонту та експлуатації автошляхів Дніпровської міської ради

на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року у справі за позовом Комунального підприємства Управління по ремонту та експлуатації автошляхів Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2022 року Комунальне підприємство Управління по ремонту та експлуатації автошляхів Дніпровської міської ради (далі - КП "УРЕА") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 10 квітня 2019 року в м.Дніпро на пр.Олександра Поля сталась ДТП за участю відповідача, який керував транспортним засобом автомобілем «КРАЗ», номерний знак НОМЕР_1 з причепом, що належить їм. Під час ДТП відповідач перебував з позивачем у трудових відносинах. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до КП "УРЕА" про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, було ухвалено рішення, яким стягнуто на користь позивача 51 028,13 грн в якості відшкодування шкоди, яка була заподіяна діями ОСОБА_1 . Вказана сума була сплачена ОСОБА_2 в повному обсязі. Враховуючи те, що вони відшкодували за ОСОБА_1 шкоду, яку він заподіяв своїми протиправними діями, просять суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача в порядку регресу 57 291, 44 грн., яка складається з виконавчого збору в сумі 5102,81 грн, витрат виконавчого провадження в сумі 200грн, відшкодування шкоди в сумі 51 028,13 грн. та 960 грн. судового збору, який був сплачений під час розгляду справи в Кіровському районному суді м.Дніпропетровська.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року у задоволенні позову КП "УРЕА" відмовлено. (а.с.134-136).

В апеляційній скарзі КП "УРЕА", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП, та зазначений факт відповідачем не спростовується. Вказували, що ними в повному розмірі відшкодована шкода, заподіяна ОСОБА_1 , а тому вони мають право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України. Зазначали, що строк для звернення із позовом ними не пропущено, оскільки дані правовідносини регулюються саме ЦК, а не КЗпП, а тому позовна давність встановлюється тривалістю три роки (а.с.144-155).

Відповідач своїм правом, передбаченим ст.360 ЦПК України на подачу відзиву на апеляційну скаргу, не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 57 483,54 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, що 10 квітня 2019 року о 08 годині 45 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «КРАЗ», номерний знак НОМЕР_1 з причепом без назви, рухаючись по просп.Олександра Поля в районі електроопори № 39 в м.Дніпро своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки або безпечного об`їзду перешкоди, перед виїздом не перевірив технічний стан свого автомобіля та під час руху не контролював свій транспортний засіб, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілями «Пежо», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , «Део Ланос», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , «Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_5 , «Тойота Камрі», номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_6 , «Пежо», номерний знак НОМЕР_6 , під керуванням водія ОСОБА_7 , «Форд», номерний знак НОМЕР_7 , під керуванням водія ОСОБА_8 , «Міцубісі Паджеро», номерний знак НОМЕР_8 , під керуванням водія ОСОБА_9 , «Тойота Ленд Крузер», номерний знак НОМЕР_9 , під керуванням водія ОСОБА_10 , «Шкода Фабія», номерний знак НОМЕР_10 , під керуванням водія ОСОБА_11 , «Форд Сієра», номерний знак НОМЕР_11 , під керуванням водія ОСОБА_12 , «Шкода Фабія», номерний знак НОМЕР_12 , під керуванням водія ОСОБА_13 , автобус «БАЗ А079», номерний знак НОМЕР_13 , під керуванням водія ОСОБА_14 , чим порушив п. 12.3, 2.3, а), б) Правил дорожнього руху та спричинив пошкодження зазначених транспортних засобів (а.с. 8-9).

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до КП "УРЕА" про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, було стягнуто на користь ОСОБА_2 51028,13 грн в якості відшкодування шкоди, яка була заподіяна діями ОСОБА_1 (а.с. 10-12). Рішення суду набрало законної сили 12 листопада 2020 року.

Згідно платіжних доручень №17/19 від 04 грудня 2019 року та № 4906 від 04 грудня 2019 року позивач сплатив на користь ОСОБА_2 завдану шкоду, яка була стягнута рішенням суду (заочним, яке було переглянуто) (а.с.13-14).

Відповідно до копії трудової книжки відповідача серії НОМЕР_14 (а.с.101), він був працевлаштований на посаді водія КП "УРЕА" автотранспортних засобів 3 класу з 09 лютого 2018 року по 21 травня 2019 року (а.с. 102). Вказані обставини визнаються і не оспорюються сторонами. Також сторони визнають, що відповідач під час ДТП 10 квітня 2019 року виконував свої трудові обов`язки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог КП "УРЕА", суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен нести перед позивачем відповідальність у розмірі середньомісячного заробітку і будь-яких підстав для стягнення з нього повного розміру шкоди немає, однак позивачем пропущено встановлений ст.233 КЗпП України строк звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За нормами ст. 1188 вказаного Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотної вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

Відповідно п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до частин першої та другої статті 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала.

Згідно зі статтею 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з відповідачем не укладалися. В матеріалах цивільної справи також відсутні докази на підтвердження обставин, передбачених в п.1-п.9 ч.1 ст.134 КЗпП України. Ці обставини свідчать про те, що підстави для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності відсутні, згідно з ч.1 ст.132 КЗпП України він повинен нести матеріальну відповідальність виключно в межах середнього місячного заробітку.

Тому колегія суддів вважає, що з огляду на положення ст.134 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність будь-яких підстав для повної матеріальної відповідальності відповідача перед позивачем.

Згідно з ч.3 ст.233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Колегія суддів наголошує на тому, що сторони перебували під час скоєння ДТП у трудових стосунках, а тому відшкодування шкоди працівником роботодавцю регулюється Кодексом законів про працю України.

При цьому норми ЦК України (як загальні норми) застосуванню не підлягають, та доводи, викладені у апеляційній скарзі, цих висновків не спростовують.

З врахуванням того, що дорожньо-транспортна пригода, винним у якому був визнаний відповідач і у якому було пошкоджено автомобіль, належний ОСОБА_2 , мала місце 10 квітня 2019 року. Рішення про стягнення з КП "УРЕА" на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яким стягнуто 51 028,13 грн в якості відшкодування шкоди, яка була заподіяна діями ОСОБА_1 , ухвалене 24 жовтня 2019 року та виконане КП "УРЕА" 04 грудня 2019 року, звернувшись з позовом у цій справі 12 квітня 2022 року, позивачем було пропущено строк звернення до суду.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Управління по ремонту та експлуатації автошляхів" Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко