Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/996/23
Провадження № 2/279/519/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Павленко Д.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження, цивільну справу №279/996/23за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Васильчук Володимир Петрович, до ФОП ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з позовом, який мотивували тим, що 26.11.2020 року ОСОБА_5 , керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «VOLVO FH 13.440» д.н.з. « НОМЕР_1 » з напівпричепом «HUMBAUR» д.н.з. « НОМЕР_2 », перевозячи в напівпричепі вантаж вагою 13500 кг., на автодорозі Київ-Ковель-Яготин, на 155 км, наближаючись до перехрестя з вул. Сергія Кемського в м. Коростені в межах населеного пункту «Коростень», порушив вимоги пунктів 1.10 «Дорожні умови» та «Дорожня розмітка», 2.3 (б), 8.1, 8.7.Є, 8.10 та вимог пункту Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.

ОСОБА_5 , не стеживши за дорожньою обстановкою, відволікся від керування транспортним засобом, не зупинився перед перехрещуваною проїзною частиною вул. Сергія Кемського м. Коростень, продовжив рух на червоний сигнал світлофора у напрямку смуги руху автомобіля «ВАЗ» 2101 д.н.з. « НОМЕР_3 » під керуванням ОСОБА_6 , який в свою чергу рухався по даній вулиці, в момент знаходження останнього від місця зіткнення на відстані, що не дозволяла водієві ОСОБА_6 уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом застосування своєчасного термінового гальмування чи безпечного об`їзду з моменту виникнення небезпеки для руху. Виїхавши на вказане перехрестя доріг Войтко, керуючи автомобілем марки «VOLVO» д.н.з. « НОМЕР_1 » з напівпричепом «HUMBAUR» д.н.з. « НОМЕР_2 » здійснив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» 2101 д.н.з. « НОМЕР_3 » під керуванням ОСОБА_6 .

Внаслідок зіткнення водій автомобіля «ВАЗ» 2101 д.н.з. « НОМЕР_3 », ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми та був госпіталізований до реанімаційного відділення Коростенської районної лікарні, де від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_1 о 16 год. 40 хв. помер.

27.11.2020 року за вищевказаною подією працівниками Національної поліції, а саме органами досудового розслідування були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000909 за ч.2 ст.286 КК України.

Згідно вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області по справі №279/436/21 ОСОБА_5 визнано винним за ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробувальним терміном на 3 роки.

20.10.2021 року Житомирським апеляційним судом вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.06.2021 року щодо ОСОБА_5 було скасовано в частині призначеного покарання та призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленнями права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання, з умовою, що останній протягом визначеного судом іспитового строку тривалістю 3 роки - не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладенні на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Докази вказаних обставин наявні в додатках та матеріалах кримінального провадження №1-кп/279/333/21 по справі №279/436/21.

Зазначають, що на момент вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, тобто 26.11.2020 року, ОСОБА_5 перебував при виконанні трудових обов`язків.

Згідно довідки-характеристики від 14.06.2021 № 14/06/21-01, ОСОБА_5 працював у ФОП ОСОБА_4 з 24 листопада 2020 року по теперішній час на посаді водія вантажного автомобіля на підставі наказу № 182 від 23.11.2020 року.

У момент вчинення злочину 26.11.2020 ОСОБА_5 перебував при виконанні трудових обов`язків.

Згідно усталеної практики, під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу (Постанова Верховного Суду у справі № 133/1238/17 від 02.11.2020).

Внаслідок вчинення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, в результаті зіткнення водій автомобіля «ВАЗ» 2101 д.н.з. « НОМЕР_3 », ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми та був госпіталізований до реанімаційного відділення Коростенської районної лікарні, де від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_1 о 16 год. 40 хв. помер.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За ч. 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

П. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Отже, на підставі ч. 2 ст. 1168 ЦК України, в даному випадку внаслідок ДТП від отриманих тілесних ушкоджень помер ОСОБА_6 , чим заподіяно моральну шкоду батькам: ОСОБА_2 , матері ОСОБА_1 та брату ОСОБА_3 , які проживали з ним однією сім`єю.

Факт проживання однією сім`єю підтверджується довідкою від 12.01.2023року №10/10-13, виданою старостою Бехівського Старостинського округу виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, згідно якої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно був зареєстрований та проживав на день смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на день смерті за вищевказаною адресою були зареєстровані та проживали: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Родинний зв`язок підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_4 , серії НОМЕР_5 .

Так, моральна шкода, завдана внаслідок вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України полягає у тому, що вони відчували і продовжують відчувати моральні страждання від втрати близької людини - сина та брата.

Батьки - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 постійно перебувають у напруженому психічному стані, адже думки про смерть сина не залишають їх до теперішнього часу.

Емоційний стан брата ОСОБА_3 також дуже нестійкий, він відчуває глибокі моральні страждання у вигляді відчуття горя та непоправної втрати, оскільки був у дуже тісних відносинах з братом.

Втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню. Душевні страждання та вимушеність життєвих змін, у зв`язку із втратою сина та брата, є тяжкими, час та зусилля, необхідні для відновлення його повноцінного життя є довгим та складним. Вони знаходиться в пригніченому стані через смерть сина та брата, оскільки позбавлені його любові, підтримки та спілкування.

Також, моральна шкода полягала у стресі, коли близькі особи безпосередньо дізнались про дорожньо-транспортну пригоду, про смерть ОСОБА_6 , непомірного стресу від розуміння втрати близької людини назавжди, непомірного стресу під час поховання, а також втрати психологічної рівноваги внаслідок порушення сталого побуту, життєвих зв`язків.

Глибину і тяжкість душевних страждань внаслідок втрати брата та сина оцінити неможливо, їх непомірність та незворотність с очевидною. Сам факт загибелі сина та брата під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості їх моральних страждань, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Моральну шкоду, завдану батькам померлого ОСОБА_6 оцінюють у розмірі по 350000 гривень кожному; а брату померлого у розмірі 250000 гривень, що справедливо відповідає ступеню тяжкості вчиненого діяння, а також викликаних у зв`язку з цим змінами у їх житті та зусиллями, які вони змушені спрямовувати для спроби відновлення попереднього стану, який в даному випадку відновити неможливо.

Названий розмір відшкодування є справедливою сатисфакцією, відповідає усталеній судовій практиці в аналогічних справах та явно не призведе до збагачення.

За правовими нормами ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року № 210/1544/17 що відповідно до ст. 1172 ЦК України, саме юридична особа має відшкодовувати завдану моральну шкоду заподіяну діями її працівників чи службовців.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2018 по справі №534/872/16-ц відзначається, що з аналізу змісту гл. 82 ЦК вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.І ст.1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.». Аналогічні висновки містяться і в інших подібних справах, зокрема, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.11.2020 у справі № 133/1238/17.

За змістом ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, під час виконання трудових обов`язків, незалежно від характеру такої шкоди (матеріальна або моральна) відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм, тому в даному випадку ОСОБА_5 працював у ФОП ОСОБА_4 на посаді водія вантажного автомобіля на підставі наказу № 182 від 23.11.2020 року, у момент вчинення злочину 26.11.2020 ОСОБА_5 перебував при виконанні трудових обов`язків, а отже ФОП ОСОБА_4 є належним відповідачем у даній справі.

Рішенням суду просять стягнути з ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) 350000 гривень спричиненої моральної шкоди; на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_8 ) 350000 гривень спричиненої моральної шкоди; на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_9 ) 250000 гривень спричиненої моральної шкоди.

20.02.2023 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову.

Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 07.03.2023 року.

У встановлений строк відповідач відзив на позов не подав.

Третя особа будь-яких пояснень, заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи також не подала.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.06.2021 року, з урахуванням вироку Житомирського апеляційного суду від 20.10.2021 року, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Зі змісту вироків суду слідує, що ОСОБА_5 засуджено за те, що 26 листопада 2020 року, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «VOLVO» державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом "HUMBAUR" державний номерний знак НОМЕР_2 , перевозячи в напівпричепі вантаж вагою 13500 кг., рухався по автодорозі Київ-Ковель- Яготин в напрямку Ковеля.

Рухаючись у вказаному напрямку 26.11.2020 близько 20 год. 14 хв. ОСОБА_5 керуючи автомобілем марки «VOLVO» д.н.з НОМЕР_1 з напівпричепом "HUMBAUR" д.н.з НОМЕР_2 по автодорозі Київ-Ковель-Яготин, на 155 км. наближаючись до перехрестя з вул. Сергія Кемського в м. Коростені в межах населеного пункту «Коростень», порушив вимоги пунктів 1.10 «Дорожні умови» та «Дорожня розмітка», 2.3 (б), 8.1, 8.7.3.Є, 8.10 та вимог пункту Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001року.

Таким чином ОСОБА_5 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відволікся від керування транспортним засобом, не зупинився перед перехрещуванною проїзною частиною вул. Сергія Кемського м. Коростень, продовжив рух на червоний сигнал світлофора у напрямку смуги руху автомобіля «ВАЗ» 2101 д.н.з. НОМЕР_3 , який в свою чергу рухався по даній вулиці, в момент знаходження останнього від місця зіткнення на відстані, що не дозволяла водієві ОСОБА_6 уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом застосування своєчасного термінового гальмування чи безпечного об`їзду з моменту виникнення небезпеки для руху. Виїхавши на вказане перехрестя доріг ОСОБА_5 керуючи автомобілем марки «VOLVO» д.н.з НОМЕР_1 з напівпричепом "HUMBAUR" д.н.з НОМЕР_2 здійснив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» 2101 д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 .

Внаслідок зіткнення водій автомобіля марки «ВАЗ» 2101 д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, полі травми і був госпіталізований до реанімаційного відділення Коростенської районної лікарні, де від отриманих тілесних ушкоджень о 18 годині 10 хвилин ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Згідно висновку експерта у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми голови і грудної клітки, що супроводжувалась відкритим лінійним переломом кісток основи і склепіння черепа, крововиливами в м`які тканини голови з внутрішньої поверхні в лівій тім`яній і потиличній областях, під твердою мозковою оболонкою, по конвексітальній поверхні півкуль мозку і в потилично тім`яній ділянці зліва на поверхні звивин, в мозочок, довгастий мозок, Вароліїв міст, підкоркові вузли (ядра основи) мозку; переломами 5,6,7,8 ребер зліва з крововиливами в плевру ребер в проекції переломів, крововиливами по реберним поверхням в плевру лівої легені, уламковими переломами тіла лівої лопатки зі зміщенням уламків і ускладнилась гіпостатичною пневмонією, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень у живої особи, як небезпечні для життя та знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті.

Частиною 6 статті 82 ЦПК України визначено, що вирок суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз норм статей 1167, 1172, 1187 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до статті 1167 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі.

На момент скоєння ДТП ОСОБА_5 перебував в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 та керував технічно справним автомобілем, що належить вказаній особі на праві власності. Правомірність використання ОСОБА_5 транспортного засобу ОСОБА_4 не спростована. В результаті порушення ОСОБА_5 ПДР сталась ДТП внаслідок якої ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, від яких помер.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року (справа № 426/16825/16-ц) на підставі аналізу норм статей 1187 та 1172 ЦК України дійшла висновку про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи врегульовано ст.1168 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Віднесення позивачів до категорії осіб, зазначених у вказаній нормі закону , підтверджено свідоцтвами про народження серії НОМЕР_4 , виданого 12.12.1996 року, серії НОМЕР_10 виданого 16.11.1992 року, довідкою Бехівського старостинського округу №10/10-13 від 12.01.2023 року.

Таким чином, в результаті неправомірних дій засудженого ОСОБА_5 було завдано шкоди, яка пов`язана з виконанням ним своїх трудових (службових) обов`язків у ФОП " ОСОБА_4 , який є власником джерела підвищеної небезпеки, а тому останній повинен відшкодувати завдану позивачам моральну шкоду на підставі вищенаведеного.

Суд не ставить під сумнів факт перенесення моральних страждань позивачами, з врахуванням втрат немайнового характеру, які вони зазнали внаслідок втрати сина та брата, які є непоправними, що суттєво порушило їх нормальні життєві зв`язки та призвело до їх змін.

З роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» слідує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Отже, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Оцінений позивачами розмір моральної шкоди на думку суду є розумним, справедливим та співмірним для відшкодування заподіяного виду шкоди, що є підставою для задоволення позову.

Відповідач належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, в розумінні ст.76-80 ЦПК України, на спростування пред`явлених позивачами вимог не подав, розмір заподіяної моральної шкоди не заперечив.

Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Справедливістю є оптимальний баланс інтересів осіб, з урахуванням засад розумності і добросовісності.

Отже, провівши розгляд справи в межах заявлених вимог та на підставі поданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Ураховуючи, що згідно п.6 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, звільнені від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню на спеціальний рахунок судовий збір за ставками судового збору, які діяли на день подачі позовної заяви.

Керуючись ст.ст.4, 12, 19, 141, 76-82, 258, 259, 265, 268, 273, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, ст. 23, 1167, 1168, 1172, 1187 ЦК України,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 350000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті сина ОСОБА_6 спричиненої кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_8 ) 350000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті сина ОСОБА_6 спричиненої кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_9 ) 250000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті брата ОСОБА_6 спричиненої кримінальним правопорушенням.

Звільнити позивачів від сплати судового збору на підставі ст.5 ч.1 п.2 Закону України "Про судовий збір".

Стягнути з ФОП ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 3220 гривень 80 копійок, за ставками судового збору станом на день подання позовної заяви.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Позивач - ОСОБА_8 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Позивач - ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Представник позивачів - адвокат Васильчук Володимир Петрович, місце знаходження: АДРЕСА_3 , свідоцтво на право зайняттям адвокатською діяльністю №212 видане 27.09.1994 року Житомирською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури.

Відповідач - ФОП ОСОБА_4 , 44113, с.Самари, Ратнівський район, Волинська обл., РНОКПП НОМЕР_6 .

Третя особа - ОСОБА_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_5 .

Суддя: О.М.Шульга