Справа № 351/1535/22
Провадження № 22-ц/4808/497/23
Головуючий у 1 інстанції Собко В.М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду від 24 січня 2023 року, в складі судді Собка В.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 12 лютого 2008 року вона перебувала з відповідачем в шлюбі, в якому в них народився син: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Снятинського районного суду від 22 серпня 2012 року шлюб між сторонами розірвано, сина залишено на проживанні з матір`ю ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі 500 грн щомісячно до досягнення ним повноліття.

Зазначала, що відповідач частково сплачував аліменти на утримання сина, однак з лютого 2022 року жодних виплат не здійснює. Вказувала що їй важко самостійно утримувати сина згідно з його потребами, станом на сьогоднішній день її матеріальне становище значно погіршилося, тому син потребує матеріального утримання і з боку батька. Відповідач є працездатним, працює по найму виконуючи будівельні роботи, іншої сім`ї не має, а отже, є спроможним сплачувати аліменти на утримання сина.

Просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 4 500 грн до досягнення останнім повноліття.

Рішенням Снятинського районного суду від 24 січня 2023 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Снятинського районного суду від 20 серпня 2012 року.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягувати щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначив, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в збільшеному розмірі.

Вважає, що відповідач не зобов`язаний утримувати позивачку ОСОБА_3 та надавати кошти на її утримання, оскільки відповідно до норм чинного законодавства, вона також повинна брати участь в утриманні спільного сина.

Також, на думку представника апелянта, судом не враховано що згідно довідки Релігійної організації «Харизматична релігійна громада повного Євангелія «Відродження» м. Хмельницький від 13.02.2023 року №7 доходи ОСОБА_1 складають близько 2000 грн щомісяця, а тому сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн щомісячно у нього немає можливості. Інших доходів відповідач не отримує та жодних ремонтів по найму не виконує.

Позивачка не довела належними доказами обсяг витрат, необхідний на утримання дитини, а також не надала доказів витрат, які вона витрачає на його утримання.

Вважає, що розмір аліментів в сумі 1500 грн на утримання сина буде достатнім для утримання та виховання сина ОСОБА_4 .

Просить скасувати рішення суду, постановити нове рішення, яким стягувати аліменти на утримання сина в розмірі 1500 грн щомісячно до досягнення ним повноліття.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги його законності не спростовують.

Зазначила, що має постійну роботу, працює по господарству та самостійно забезпечує себе фінансово. Однак у зв`язку зі зростом цін на продукти харчування, комунальні платежі коштів на належне утримання сина не вистачає.

Вважає що відповідач є фізично здоровим, інших утриманців не має, а тому в змозі сплачувати аліменти в збільшеному розмірі для належного рівня життя їхнього сина.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою доведено зміну її майнового стану та погіршення стану здроров`я дитини, а відтак вказані обставини є підставою для зміни раніше визначеного розміру, оскільки такий не забезпечує гармонійного розвитку дитини.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що сторони по справі перебували у шлюбі, який зареєстровано 12 лютого 2008 року у виконкомі Задубрівської сільської ради, Снятинського району.

За час перебування в шлюбі у сторін народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24 червня 2008 року (а.с.6)

Рішенням Снятинського районного суду від 22 серпня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на проживанні з матір`ю ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі по 500 грн щомісячно до досягнення ним повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Встановлено, що неповнолітній син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та перебуває на утриманні позивачки ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_1 згідно рішення суду зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 500 грн щомісячно.

Виходячи із обов`язку обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та беручи до уваги зміну матеріального стану позивачки в справі ОСОБА_3 , який на даний час не дає можливості належним чином утримувати неповнолітнього сина, забезпечити всім необхідним для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, та враховуючи раніше визначений розмір аліментів у розмірі 500 грн, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача.

Окрім того, позивачкою надано суду докази погіршення стану здоров`я неповнолітнього сина ОСОБА_4 , який згідно протоколу психодіагностичного дослідження проходить лікування у лікаря психолога з приводу емоційного дискомфорту, конфлікту відносин з батьком, високого рівня тривожності та сорому щодо батька.

Вказані обставин відповідачем не спростовано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не врахував те, що згідно довідки Релігійної організації «Харизматична релігійна громада повного Євангелія «Відродження» м. Хмельницький, ОСОБА_1 являється священнослужителем (пастором) та його доходи складають близько 2000 грн на місяць, не заслуговують на увагу, оскільки такий доказ відповідачем у суд першої інстанції не подавався.

Відповідач заперечуючи позовні вимоги про збільшення розміру аліментів, подав суду клопотання, однак будь-яких доказів щодо його майнового стану чи місця роботи суду не подав.

За приписами ч. 1,2 ст. 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачка, пред`являючи позов про стягнення з відповідача аліменти на утримання сина посилалася на те, що відповідач є працездатною особою, інших утриманців не має, працює по найму різноробочим, а відтак спроможний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі по 4 500 грн на дитину щомісячно.

При цьому, позивач зазначила, що у зв`язку з зростанням цін на продукти харчування, одяг та комунальні платежі розмір аліментів в сумі 500 грн є мізерним та не достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку.

Натомість відповідач, заперечуючи доводи позовної заяви не представив суду будь-яких доказів.

Щодо посилань апелянта на те, що він працює пастором та отримує заробітну плату в розмірі 2000 грн на місяць і цих коштів замало на його самостійне проживання, то такі не є підставою для відмови у задоволенні позову про збільшення розміру аліментів на дитину.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.03.2020 року по справі №759/10277/18, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Посилання апелянта на те, що він не зобов`язаний надавати кошти на утримання колишньої дружини ОСОБА_3 суд не бере до уваги, оскільки рішенням суду аліменти в розмірі 3000 грн стягнуто на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , а не на утримання позивачки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду та не містять підстав для зміни чи скасування судового рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат В.П. Паланійчук слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Снятинського районного суду від 24 січня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин