Номер провадження: 22-ц/813/574/23
Справа № 497/1295/19
Головуючий у першій інстанції Раца В. А.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

За участю секретаря судового засідання: Трофименко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Одесаобленерго» на рішення Болградського районного суду Одеської області від 05 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Одесаобленерго" про визнання дій неправомірними

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства "Одесаобленерго" про визнання дій неправомірними.

Свої вимоги мотивував тим, що 12.06.2019 року до магазину-бару по АДРЕСА_1 прийшли працівники АТ «Одесаобленерго» з перевіркою і склали відносно нього, як споживача за договором № 287, акт про порушення № 8009397, в якому зазначено, що ним порушено ПКЕЕН, а саме використання великочастотного імпульсного генератора. На підставі зазначеного акту було складено протокол засідання комісії № 91 від 05.07.2019 року, за яким йому до сплати нарахована сума 158 845 грн. Позивач вважає, що акт про порушення складений з порушенням вимог інструкцій щодо складення актів про порушення правил користування електричної енергії для населення. Так, згідно з п.1.24 вказаної інструкції, при виявленні порушення, необхідно визначити метод розкрадання електроенергії, перевірити працездатність пристрою і продемонструвати виявлене порушення споживачу. Як вбачається з акту, його складено у зв`язку з тим, що за адресою: АДРЕСА_1 виявлено «влияние на работу счетного механизма электросчетчика внешним высокочастотным электромагнитным полем, которое вызвано действием высокочастотного (импульсного) генератора. Электроэнергия потребляется, электросчетчиком не учитывается» при цьому сам цей генератор, який було виявлено взагалі знаходився в складському приміщенні будівлі, яка доречі йому не належить, генератор також не належить позивачу та їм не використовувався і до лічильника взагалі підключений не був, таким чином не міг впливати на роботу лічильника і врахування електрично енергії, тобто працівниками АТ «Одесаобленерго» не встановлено метод розкрадання електроенергії, не перевірено працездатність пристрою, не продемонстровано споживачу виявлене правопорушення, та не знято лічильник на експертну перевірку щодо використання такого генератору. Тому позивач вважає, що дії працівників щодо складання акту про порушення та складеного протоколу з його розгляду неправомірними, оскільки належним чином не встановивши наявність порушення користування електроенергією склали акт та протоколом визначили суму для сплати, посилаючись на споживання недоврахованої електроенергії.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 05 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Одесаобленерго" про визнання дій неправомірними - задоволено.

Визнано дії працівників Акціонерного товариства «Одесаобленерго» щодо складання акту про порушення № 8009397 від 12.06.2019 року та протоколу засідання комісії № 90 від 05.07.2019 року з розгляду цього акту неправомірними.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Акціонерне товариство «Одесаобленерго» подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд рішення Болградського районного суду Одеської області від 05 серпня 2020 року - скасувати, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Одесаобленерго» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розгляд цієї справи повинен відбуватися за правилами цивільного, а не господарського судочинства, а саме порушив принципи ст. 124 Конституції України, ст.19, ч.4 ст. 263, ч.1 ст. 417 ЦПК України). Крім того, апелянт зазначає, що суд також порушив п. 8.2.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 року; не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 11.09.2018 року по справі №905/1926/16, а також порушив принцип верховенства права, неупередженості та незалежності, що призвело до прийняття несправедливого рішення.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 20.04.2023 року сторони не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

В день судового засідання від представника Акціонерного товариства «Одесаобленерго» - Калініченка С.М. до апеляційного суду надійшла заява, у якій представник просить суд провести судовий розгляд 20.04.2023 року справи без участі представника Акціонерного товариства «Одесаобленерго».

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 02.07.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» в особі заступника начальника Болградської РЕМ Смєтанюк П.С. (правонаступником якого є АТ «Одесаобленерго» та СПД ОСОБА_1 , який діє на підставі свідоцтва № 894 від 30.04.1998 року, був укладений договір № 287 про постачання електричної енергії (а.с.22). Відповідно до п.1 цього договору точка продажу електричної енергії межа балансової належності, на якій відбувається перехід права власності на електричну енергію визначена додатком «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін» між Постачальником електричної енергії та Споживачем або інша межа обумовлена окремим додатком до Договору.

В переліку об`єктів споживача визначено площадка №1 магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », адреса АДРЕСА_1 , споживачем зазначений СПД ОСОБА_1 (а.с.24).

Як вбачається з акту про порушення № 8009397 від 12.06.2019 року, працівниками АТ «Одесаобленерго» було перевірено об`єкт споживання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 ( в акті не зазначено населений пункт) та виявлено порушення ПРРЄЄ п.п.5, п.5.5.5. Методики, а саме: «Влияние на работу счетного механизма электросчетчика внешним высокочастотным электромагнитным полем. Которое вызвано действием высокочастотного (импульсного) генератора. Электроэнергия потребляется электросчетчиком не учитывается. При контрольном съеме показаний выявить невозможно». Акт було складено в присутності орендатора приміщення ОСОБА_2 , в характеристиці об`єкту зазначено магазин-бар, хоча згідно переліку об`єктів споживача зазначено Магазин «Натали» (а.с.8-9). З актом про порушення був ознайомлений ОСОБА_2 .

Працівниками АТ «Одесаобленерго» також складено схему електропостачання споживача, з якою також ознайомлений ОСОБА_2 (а.с.10).

05 липня 2019 року на засіданні комісії Болградського РЕМ з розгляду актів про порушення ПКЕЕН був розглянутий акт № 8009397 від 12.06.2019 року, що підтверджується протоколом №90 (а.с.11) та складено розрахунок недорахованої електроенергії та її вартості, відповідно до якого обсяг не облікованої електроенергії складає 63 714 кВт на суму 158 845 грн.

ОСОБА_1 в зазначений в акті про порушення строк на комісію з розгляду актів не з`явився, комісія розглянула акт про порушення за його відсутністю.

Ухвалюючи оскаржуване рішеня суду, районний суд виходив з того, що безспірних доказів порушення ОСОБА_1 правил споживання електричної енергії матеріали справи не містять, зокрема не доведено факт безоблікового споживання електричної енергії, акт про порушення №8009397 складено без дотримання вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії, доводи позивача знайшли своє підтвердження, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основнок формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенції як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільні кримінальне, господарське та адміністративне між собою.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірні матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року, закріплено принцип доступу правосуддя.

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини є здатність особи безперешкодно отримати судовий захист до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком справ, розгляд яких прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є:

- наявність у них спору про право цивільне,

- суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа),

- пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

При цьому, суди повинні враховувати принцип правової визначеності і не допускати наявності проваджень, а отже, і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того ж предмета, але судами різних юрисдикцій.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із ч.1 ст. 128 ГПК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п. 1 ч.1 ст. 20 ГПК України).

З аналізу вказаних норм прав вбачається, що фізичні особи, які на час звернення з позовом не є підприємцями, повинні звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Припинення підприємницької діяльності позивача до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли саме щодо виконання договору , укладеного між суб`єктами господарської діяльності. Тобто стороною правочину виступала фізична особа - підприємець і припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у зобов`язанні.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду: від 26.06.2019 р. по справі № 760/13915/18; від 13.02.2019 р. по справі № 910/8729/18; від 05.06.2019 р. по справі № 904/1083/18, від 09.10.2019 р. по справі № 127/23144/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Проте, судом першої інстанції не було враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у наведених вище постановах, що призвело до безпідставного розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства.

Так, апеляційним розглядом справи встановлено, що 02.07.2007 року між АТ «Одесаобленерго» та суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 укладено договір про постачання електричної енергії №287 (а.с. 22).

На час укладення вищевказанного договору, правовідносини між сторонами були врегульовані Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.1996 року №28, оскільки позивач не є побутовим споживачем і не відноситься до категорії «Населення».

Отже, оскільки вказаний вище Договір був укладений з Позивачем саме як фізичною особою - підприємцем, між сторонами виникли господарські відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана на, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як вбачається з Відповідно до п. 9.4 Договору, цей Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається до 31.12.2007 року. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із Сторін не було заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Пунктом 9.5 вказаного Договору передбачено, що Сторони зобов`язуються письмово повідомляти про зміну реквізитів (місцезнаходження, найменування, організаційно - правової форми, банківських реквізитів, тощо) не пізніше ніж за 10 днів після настання таких змін.

Однак, даних про те, що позивач повідомляв АТ «Одесаобленерго» про зміну форми діяльності - матеріали справи не містять.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході розгляду справи судом першої інстанцій Відповідачем було заявлено клопотання про закриття провадження у даній справі з посиланням на п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та постанову Великої Палати Верховного Суду № 910/8729/18 року від 13.02.2019 року.

Проте, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, про те, що оскільки перевірка проводилася у 2019 році, коли ОСОБА_1 вже припинив свою господарську діяльність, тому даний спір відноситься до цивільного та розгляд справи повинен відбуватися у цивільному порядку.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року №755-ІV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розгляд цієї справи повинен відбуватися за правилами цивільного, а не господарського судочинства.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно із п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч.2 ст.377 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору

Враховуючи те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду про задоволенні позову ОСОБА_1 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 255 та ч.ч., 1,2 ст. 377 ЦПК України, оскільки заявлені позовні вимоги мають розглядатися за правилами господарського, а не цивільного судочинства.

Крім того, на виконання вимог ч.1 ст. 256 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду та він має право протягом десяти днів з дня отримання ними відповідної постанови звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Відтак, з урахуванням ст. 367 ч. 4 ЦПК України та на підставі ст. 255 ч. 1, ст. 367 ч. 4, ст. 377 ч.ч. 1, 2 цього Кодексу апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Болградського районного суду Одеської області від 05 серпня 2020 року - скасувати, а провадження у справі - закрити.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст. 255, 256, 274, 367, 368, 374, ч.1 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Одесаобленерго» - задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 05 серпня 2020 року - скасувати.

Прийняти постанову.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Одесаобленерго" про визнання дій неправомірними закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції господарського суду та про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним копії цієї постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.04.2023 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова