Провадження № 2/201/1012/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Алпенідзе К.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

13.12.2022р. ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (а.с. №2-3).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 14.12.2022р. позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №44).

В позовній заяві позивачка посилається на те, що з 18.12.2020р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стосунки з відповідачем не склалися, у зв`язку з чим вони тривалий час проживають окремо, з 10.05.2022р. позивачка сама займається утриманням доньки, її лікуванням. Відповідач добровільно кошти на утримання доньки не дає. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться повністю на її утриманні. Рішенням суду позивачка просила стягнути з відповідача аліменти за період з 10.05.2022р. до 05.10.2022р. та до повноліття доньки у розмірі 2 900 грн. щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. №2-3).

10.04.2023р. до суду від позивачки надійшла заява про підтримання позовних вимог, в якій останній також просила розглянути справу за її відсутності у порядку письмового провадження (а.с.№84).

В судові засідання 26.01.2023р., 13.03.2023р. та 18.04.2023р. відповідач тричі поспіль не з`явився. Про дату та час слухання справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації підтвердженою відповіддю Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 10.01.2023р. (а.с. №49). Втім, конверт з судовою повісткою був повернутий суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.№ 68). Також про дати та час слухання справи відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с.№ 50, 60, 73).

Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання неодноразово не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом подачі відзиву на позов.

За таких обставин, враховуючи заяву позивачки від 10.04.2023р., неодноразову неявку відповідача, належним чином повідомленого про дату та час розгляду справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України ухвалити у справі рішення в судовому засіданні за відсутності обох сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

Підстав для ухвалення у справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов для заочного розгляду справи, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України, а саме відсутня згода позивачки на заочний розгляд справи ні по тексту позову, ні по тексту заяви від 10.04.2023р.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.10 ст.7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.12.2021р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №551 (а.с. №4).

Судом встановлено, що батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14.12.2021р. (а.с. №5).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2022р. було стягнуто з відповідача аліменти на утримання дружини під час її вагітності у розмірі твердої грошової суми 3 000 грн. (а.с. №20-23).

По тексту позовної заяви позивачка посилається на те, що малолітня донька проживає разом з нею. Медичними документами матері та доньки підтверджено, що вони проживають за однією тією ж адресою (а.с. № 10, 12, 14).

Ці обставини відповідачем не спростовані.

Позивачка по тексту позову зазначає, що донька з травня 2022р. повністю знаходиться на її утриманні, тобто відповідач, починаючи з 10.05.2022р. коштів не надає.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, встановленого ч.5 ст. 157 СК України (в редакції Закону України від 03.07.2018р.).

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (стаття 184 СК України в редакції від 17.05.2017р.).

Відповідно до п.п. 1. 2, 3, 3-1, 3-2 частини 1 ст. 182 СК України (в редакції Законів України від 17.05.2017р. та 03.07.2018р.) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Розглядаючи позовні вимоги та визначаючи щомісячний розмір аліментів, судом враховано, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023р.» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років з 1 січня 2023р. становить 2 272 грн.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку.

Враховуючи вік доньки (1 рік 4 місяці), мінімальний гарантований розмір аліментів на її утримання з 01.01.2023р. не може бути меншим, ніж 2 272 грн.

Позивачка наполягає на стягненні аліментів у розмірі 2 900 грн. щомісячно, до досягнення донькою повноліття.

Ця частина позовних вимог (стосовно розміру) обґрунтована та підлягає задоволенню.

Окрім цього, позивачка просить стягнути аліменти за період з 10.05.2022р. по 05.10.2022р.

Втім, суд не находить підстав для повного задоволення цієї частини позовних вимог.

Так, суд зазначає про безпідставність стягнення аліментів за минулий час, а саме за період з 10.05.2022р. до 05.10.2022р., виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Заходи, що вживалися позивачем щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо.

Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач, ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто, свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

Присудження аліментів з а минулий час є правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог.

Достовірних доказів у розумінні ст. 79 ЦПК України на підтвердження того, що позивачкою з травня 2022р. вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, проте, не мала змоги їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, матеріали цивільної справи не містять.

Посилання позивачки на скріншоти її з відповідачем переписки у соціальних мережах (а.с. № 35-42) не можуть бути визнані судом достовірними доказами щодо вжиття заходів для отримання аліментів.

Долучена до позову роздруківка грошових переказів позивачці від ОСОБА_2 також не є достовірним доказом неотримання позивачкою грошових коштів від батька дитини саме у період з 10.05.2022р. до 05.10.2022р., оскільки не є офіційною, банківською (повною) роздруківкою руху коштів по рахунку цієї платіжної карти позивачки, а є її вибірковою роздруківкою на власний розсуд (а.с. № 24-34).

Клопотань про витребування доказів позивачкою у справі не заявлялося.

Крім того, позивачкою ніяким чином не обґрунтовано, чому вона просить стягнути аліменти саме до 05.10.2022р.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині не знайшли свого підтвердження, позивачкою не доведено, що нею здійснювалися дії, направлені на отримання аліментів на утримання малолітньої дитини, а відповідач ухилявся від їх сплати, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині слід відмовити.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 13.12.2022р.

Суд звертає увагу, що статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та і інших випадках передбаченим цим кодексом.

За таких обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи, що розмір прожиткового мінімуму для дитини у віці дo 6 рокiв на 2023р. встановлено у вищезазначених розмірах, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття, у розмірі по 2 900 грн. щомісячно, стягуючи аліменти на користь матері дитини ОСОБА_1 , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 13.12.2022р., тим самим частково задовольнивши позовні вимоги.

Такий розмір аліментів повністю узгоджується з нормами, встановленими п.п. 1. 2, 3, 3-1, 3-2 ч.1, ч.2, ч.3 ст. 182 СК України, а також з розміром прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу аліментів за один місяць.

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 992грн.40коп., що є мінімальною ставкою судового збору на 2022р. за вимогами майнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 141, 180 - 184, 191 СК України, ст. 2 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Херсона, РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2 900 грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття, стягуючи аліменти на користь матері дитини - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а саме з 13.12.2022р.

Рішення у межах суми платежу аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 992грн. 40коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.