Постанова

Іменем України

19 квітня2023 року

м. Київ

справа № 175/561/22

провадження № 61-373 св 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Олександрівка Агро», ОСОБА_1 ,

треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мошковська Наталія Миколаївна, Дніпровський державний аграрно-економічний університет, Дніпровська районна державна адміністрація,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на постанову Дніпровського апеляційного суду у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О. від 06 грудня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У лютому 2022 року заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Олександрівка Агро», ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мошковська Н. М., Дніпровський державний аграрно-економічний університет, Дніпровська районна державна адміністрація,

в якому просив суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна тепличного комплексу від 27 травня 2021 року, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Олександрівка Агро», посвідчений зареєстрований у реєстрі за № 1240;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ТОВ «Олександрівка Агро» на вказане нерухоме майно, внесене приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н. М. на підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 2021 року за номером запису 42174000;

- зобов`язати ТОВ «Олександрівка Агро» усунути перешкоди Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області у здійсненні права розпорядження та користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0100, загальною площею 1535,77 га, шляхом демонтажу розташованих на ній тимчасових споруд з приведенням земельної ділянки

у придатний для використання стан.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 27 травня 2021 року між

ТОВ «Олександрівка Агро» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна тепличного комплексу. У пункті 1.1. вказаного договору зазначено, що нерухоме майно розташоване в АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0100. Прокурор вказував, що зазначена земельна ділянка є об`єктом державної власності, віднесена до категорії земель сільськогосподарського призначення зі встановленим видом використання «Для ведення дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду, для ведення сільського господарства» та належить на праві постійного користування Дніпровському державному аграрно-економічному університету, що підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, серія ЯЯ № 9047362

від 16 листопада 2005 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-015 від 31 листопада 2015 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зазначав, що тепличний комплекс, який є об`єктом купівлі-продажу за договором від 27 травня 2021 року, розташований на землях, які межують із земельною ділянкою :01:001:0100, а не на ній. При цьому, земельна ділянка розташована за межами населеного пункту і не може мати вказаної адреси, первинні документи про право власності на тепличний комплекс за 2012-2013 роки не містять жодної вказівки на те, що будівлі розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0100.

Прокурор вказував, що із листа Дніпровської районної державної адміністрації

від 31 січня 2022 року № 1-50-170/0/290-22 йому стало відомо, що у 2020 році земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0100 та розташоване на ній нерухоме майно (вищевказаний тепличний комплекс) увійшли до меж с. Олександрівка. Рішенням Дніпровської районної ради

від 09 вересня 2020 року № 633-30/VІІ було затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж с. Олександрівка, Олександрівської сільської ради, Дніпровського району, Дніпропетровської області, змінено межі

с. Олександрівка, Олександрівської сільської ради, Дніпровського району, Дніпропетровської області та встановлено загальну площу села 2526,4400 га згідно з проектом землеустрою.

Також зазначав про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0100, загальною площею 1535,77 га, закріплена на праві постійного користування за державним закладом вищої освіти та не могла бути передана у комунальну чи приватну власність. Після укладення спірного договору ТОВ «Олександрівка Агро» 06 жовтня 2021 року направило до Дніпровського державного аграрно-економічного університету листа «Про надання згоди», в якому повідомило університет, що придбане на підставі договору нерухоме майно (тепличний комплекс) розташоване у тому числі і на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0100 та просило надати згоду на вилучення земельної ділянки. Крім того, ТОВ «Олександрівка Агро» звернулося до господарського суду з позовом до Дніпровського державного аграрно-економічного університету, Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кулініча С. А. про припинення права постійного користування університету земельною ділянкою, про визнання незаконним (недійсним) та скасування розпорядження про передачу земельної ділянки в постійне користування, скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, скасування рішення державного реєстратора про право власності на земельну ділянку, визнання права комунальної власності на земельну ділянку (справа № 904/8915/21, провадження у справі відкрито 01 грудня 2021 року). Із вищевказаного листа до Дніпровського державного аграрно-економічного університету

від 06 жовтня 2021 року та позову вбачаються наміри ТОВ «Олександрівка Агро»стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0100, а саме скористатись правом, передбаченим

статтею 120 ЗК України, щодо переходу права на земельну ділянку у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, що розміщений на ній.

Прокурор указував, що комісією Дніпровського державного аграрно-економічного університету 23 грудня 2021 року здійснено інвентаризацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0100, загальною площею 1535,77 га, яка належить йому на праві постійного користування,

під час якої встановлено, що на частині земельної площі розміром

2528,54 кв. м знаходяться тимчасові споруди, які облаштували сторонні особи. Ці споруди сконструйовані з металевого каркасу, обтягнутого поліетиленовою плівкою, без наявності фундаменту та стін.

Таким чином, прокуратурою встановлено ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 197-1 КК України

у діях посадових осіб ТОВ «Олександрівка Агро» та інших осіб, про що

11 листопада 2021 року внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000640 за фактом самовільного будівництва споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці особливо цінних земель сільськогосподарського призначення, площею 1535,77 га із кадастровим номером :01:001:0100, яка перебуває у державній власності та належить на праві постійного користування Дніпровському державному аграрно-економічному університету.

Ураховуючи викладене, заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області просив суд його позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

у складі судді Васюченка О. Г. від 27 липня 2022 рокуу задоволенні позову заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що прокурором не обґрунтовано вимоги та обраний спосіб судового захисту інтересів держави, а саме, яким чином повернення від ТОВ «Олександрівка Агро» до ОСОБА_1 набутого за спірним договором майна може вплинути на права, інтереси держави в особі ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області, оскільки визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - тепличного комплексу від 27 травня 2021 року, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 , не змінює той факт, що земельна ділянка за місцем розташування нерухомого майна сформована ще у 2005 році та її порядок оформлення (припинення переходу прав) прямо визначено положеннями

ЗК України, ЦК України і підлягає застосуванню до власника.

Також суд зазначив, що умови договору купівлі-продажу нерухомого майна - тепличного комплексу від 27 травня 2021 року, містять виключно перехід права власності на нерухоме майно та не містять положень щодо фактичного переходу будь-яких прав на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0100, загальною площею 1535,77 га, а тому не можуть порушувати й не порушують ні прав землевласника, ні прав землекористувача.

Крім того, суд вказав, що рішення у справі жодним чином не може вплинути та не впливає на права та обов`язки Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету та Дніпровської районної державної адміністрації, оскільки первинна реєстрація нерухомого майна була здійснена за ДП «Навчально-дослідне господарство «Самарський» ще у 2012 році,

що підтверджується відповідним свідоцтвом від 23 листопада 2012 року

№ 105. Договори купівлі-продажу нерухомого майна від 24 січня 2014 року, на підставі яких право власності було набуто наступним власником -

ОСОБА_2 на відкритих біржових торгах є дійсними та ніким не оскаржувалися. У подальшому нерухоме майно було успадковане

ОСОБА_1 та законно відчужене ТОВ «Олександрівка Агро».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах Держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відмовлено з інших правових підстав.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що прокурором належним чином обґрунтовані підстави для звернення до суду з даним позовом й обраний спосіб захисту, тому висновок районного суду в цій частині є помилковим. Проте задоволення позовних вимог не призведе до ефективного захисту порушених прав, так як право власності на спірну земельну ділянку ні за ким з відповідачів не зареєстроване, а посилання на те, що існує потенційний ризик вибуття земельної ділянки з державної власності та позбавлення права користування нею, не можуть свідчити про наявність правових підстав для задоволення позову. Той факт, що на розгляді у господарському суді Дніпропетровської області перебуває справа

№ 904/8915/21 також не може бути підставою для задоволення позову.

Апеляційний суд послався на відповідні правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду щодо застосування конкретного й ефективного способу захисту порушених прав особи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2023 року заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Дніпровського апеляційного суду скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким позов заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах Держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області задовольнити.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 175/561/22 із

Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів. Роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргута надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

26 січня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури мотивована тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не встановив фактичні обставини у справі, не надав оцінку поданим ним доказам, не взяв до уваги довідку про результати проведення позапланової виїзної цільової перевірки дотримання порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил ведення нотаріального діловодства приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н. М.

від 05 травня 2022 року.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що сторони при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу нерухомого майна тепличного комплексу фактично включили до предмету договору без будь-яких правових підстав та дозволу законних власників чуже нерухоме майно, а саме земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0100.

Вказує, що суд апеляційної інстанції помилково відмовив у задоволенні позову з підставі неефективності обраного прокурором способу судового захисту прав позивача, не зазначив, який спосіб захисту цивільних справ є ефективним виходячи із фактичних обставин справи та змісту спірних правовідносин, а також не зазначив, чому обраний прокурором спосіб захисту не забезпечить повного захисту прав позивача та які додаткові засоби захисту необхідно буде вжити позивачу у разі їх застосування. При цьому, зазначає, що обраний прокурором способи захисту права користування та розпорядження держави земельною ділянкою відповідають положенням статей 16, 391 ЦК України, статті 152 ЗК України, враховуючи, що оспорюваним договором порушено право держави в особі Держгеокадастру у Дніпропетровській області, як власника земельної ділянки.

Крім того, апеляційний суд помилково послався на відповідні правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо обґрунтування неефективності обраного прокурором способу захисту порушеного права, оскільки справи не є подібними.

Також посилається на відсутність висновків Верховного Суду щодо правильного застосування положень статей 202, 377, 655, 656 ЦК України та статті 120 ЗК України у аналогічних правовідносинах. Крім того, зазначає, що необхідно відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 304/174/18-ц про правові наслідки щодо земельної ділянки при переході права власності на нерухоме майно, яке розташоване на цій земельній ділянці.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У березні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив ТОВ «Олександрівка Агро» на касаційну скаргу, в якому зазначено, що доводи касаційної скарги є безпідставними, суд належним чином встановив фактичні обставини у справі, а посилання касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, а такі дії за змістом статті 400 ЦПК України виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції при перегляді судових рішень, тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

У березні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив ректора Дніпровського державного аграрно-економічного університету на касаційну скаргу, в якому погоджується з доводами касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27 травня 2021 року між ТОВ «Олександрівка Агро» в особі директора

Шляй І. М. та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна: тепличного комплексу. У пункті 1.1. договору зазначено, що нерухоме майно розташоване в

АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0100. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н. М., зареєстровано в реєстрі за № 1240 (т. 1, а. с. 28-31).

Земельна ділянка, з кадастровим номером :01:001:0100, загальною площею 1535,770 га, є об`єктом державної власності, віднесена до категорії земель сільськогосподарського призначення з встановленим видом використання - «Для ведення дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду, для ведення сільського господарства», належить на праві постійного користування Дніпровському державному аграрно-економічному університету, що підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, серія ЯЯ №9047362 від 16 листопада

2005 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31 січня 2015 року НВ-015, а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0100, загальною площею 1535,77 га, № 283343478

від 08 листопада 2021 року й витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 280967824

від 25 жовтня 2021 року (т. 1, а. с. 32-34, 41-44).

06 жовтня 2021 року ТОВ «Олександрівка Агро» направило до Дніпровського державного аграрно-економічного університету лист «Про надання згоди»,

в якому повідомило університет, що придбане на підставі вищезазначеного договору нерухоме майно (тепличний комплекс), розташоване у тому числі, на сформованій та зареєстрованій земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0100, просило надати згоду на вилучення земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0100 із постійного користування університету для подальшої її передачі у в його користування

(т. 1, а. с. 69-70).

ТОВ «Олександрівка Агро» звернулося до господарського суду з позовом до Дніпровського державного аграрно-економічного університету, Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кулініча С. А. про припинення права постійного користування університету земельною ділянкою, про визнання незаконним (недійсним) та скасування розпорядження про передачу земельної ділянки в постійне користування, скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, скасування рішення державного реєстратора про право власності на земельну ділянку, визнання права комунальної власності на земельну ділянку

(справа № 904/8915/21, провадження у справі відкрито ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2021 року)

(т. 1, а. с. 71-73).

Комісією Дніпровського державного аграрно-економічного університету

23 грудня 2021 року здійснено інвентаризацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0100, загальною площею 1535,77 га, яка належить йому на праві постійного користування, під час якої встановлено, що на частині земельної площі розміром 2528,54 кв. м знаходяться тимчасові споруди, які облаштували сторонні особи. Ці споруди сконструйовані з металевого каркасу, обтягнутого поліетиленовою плівкою, без наявності фундаменту та стін (т. 1, а. с. 74-75).

Обласною прокуратурою встановлено ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 197-1 КК України, у діях посадових осіб ТОВ «Олександрівка Агро» та інших осіб, про що 11 листопада 2021 року внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000640 за фактом самовільного будівництва споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці особливо цінних земель сільськогосподарського призначення площею 1535,77 га із кадастровим номером :01:001:0100, яка перебуває у державній власності та належить на праві постійного користування Дніпровському державному аграрно-економічному університету (т. 1, а. с. 76).

Згідно з договору купівлі-продажу від 24 січня 2014 року про придбання вказаного тепличного комплексу ОСОБА_2 укладені для оформлення результатів відкритих біржових торгів (аукціону), що відбулись 17 січня

2013 року, щодо продажу нерухомого майна, належного Державному підприємству «Навчально-дослідне господарство «Самарський» Дніпропетровського державного аграрного університету, розташованого в Дніпропетровській області, Дніпропетровський район, с. Олександрівка,

вул. Тополина, 1, згідно з протоколом проведення відкритих біржових торгів

№ 4 Товарної біржи «Регіональна універсальна біржа» від 17 січня 2013 року. (т. 1, а. с. 55-58).

Відповідно до протоколу № 4 проведення відкритих біржових торгів з купівлі-продажу майна, яке належить Державному підприємству «Навчально-дослідне господарство «Самарський» Дніпропетровського державного аграрного університету від 17 січня 2013 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 листопада 2012 року, видане на підставі рішення Олександрівської сільської ради від 19 вересня 2012 року № 105, в яких зазначається адреса об`єкта (тепличний комплекс): АДРЕСА_1

(т. 1, а. с. 45-50).

Документи проекту відведення земельної ділянки у постійне користування Дніпропетровському державному аграрному університету (акт обстеження земельної ділянки від 18 грудня 2003 року розділ 3. Юридичний статус земельної ділянки) зазначають, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0100 знаходиться «за межами населеного пункту Олександрівської сільської ради» (т. 1, а. с. 51-54).

Відповідно до листа Дніпровської районної державної адміністрації

від 31 січня 2022 року № 1-50-170/0/290-22 встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0100 з 2005 року по 2020 рік перебувала за межами населеного пункту, на території колишньої Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району, а у 2020 році увійшла до меж с. Олександрівка згідно з рішенням Дніпровської районної ради від 09 вересня 2020 року № 633-30/УП, яким затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж с. Олександрівка, Дніпровського району (т. 1, а. с. 67-68).

Будівництво тепличного комплексу здійснювалось в період з 1987 по

1996 роки на землях, що були закріплені за науково-дослідним господарством «Самарський» у кількості 3 935,71 га, що підтверджується довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації» Слобожанської селищної ради вих. № 211

від 06 серпня 2021 року та довідкою відділу у Дніпровському районі

ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 16 червня 2021 року

№ 517/104-21, до передачі земельної ділянки у постійне користування Дніпровському державному аграрно-економічному університету

(т. 2, а. с. 121, 122).

З довідки відділу у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 16 червня 2021 року

№ 517/104-21 вбачається, що у 2005 році саме з користування науково-дослідного господарства «Самарський» із загальної площі 3 935,71 га

у 2005 році з користування було вилучено 1536,77 га землі і передано в постійне користування Дніпропетровському державному аграрному університету (т. 1, а. с. 221, т. 2, а. с. 122).

Відповідно до розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 21 вересня 2005 року № 741-Р, тепличний комплекс

у відповідному складі будівель та споруд, у тому числі теплиць, вже існував на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0100 на момент її формування та передачі у 2005 року у постійне користування Дніпровському державному аграрно-економічному університету

(т. 1, а. с. 231).

Крім того, державна реєстрація прав на нерухоме майно була проведена за

ДП «Навчально-дослідне господарство «Самарський» у 2012 році. Склад майна, у тому числі теплиці, підтверджується протоколом № 4 проведення відкритих біржових торгів з купівлі-продажу майна та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23 листопада 2012 року, виданим Державному підприємству «Навчально-дослідне господарство «Самарський» Державного Аграрного Університету. При цьому опис об`єкта, у тому числі теплиці, збігається із описом об`єкта, що перейшов від ДП «Навчально-дослідне господарство «Самарський» у власність ОСОБА_2 за договорами купівлі - продажу від 2014 року, і в подальшому у порядку успадкування ОСОБА_1 . Цей же склад майна визначено у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 258616943 від 27 травня 2021 року, виданому ТОВ «Олександрівка Агро» (т. 1, а. с. 88-91, 218-219).

Поштову адресу: АДРЕСА_1 , тепличному комплексу було присвоєно у 2011 році. Тепличний комплекс перебував з 2005 року по 2020 рік за межами населеного пункту, на території Олександрівської сільської ради, Дніпропетровського району, як і земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0100 (т. 1, а. с. 222, 237).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення

заявникпосилається на: 1) апеляційним судом застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду; 2) відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування інших норм права

у подібних правовідносинах; 3) суди не дослідили зібрані у справі докази (пункти 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, як на підставу оскарження зазначеної постанови апеляційного суду, посилаєтьсяна необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду

від 27 листопада 2019 року у справі № 304/174/18-ц (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

З огляду на зазначене Верховний Суд переглядає у касаційному порядку постанову апеляційного суду у межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Апеляційний суд вірно не погодився з висновком районного суду про те, що прокурором належним чином не обґрунтовано підстави для звернення до суду з даним позовом й обраний ним спосіб захисту. Проте, у свою чергу, апеляційний суд зазначив, що задоволення позовних вимог прокурора не призведе до ефективного захисту порушених прав й потребуватиме повторного звернення до суду. По суті, апеляційний суд зазначив, що позов прокурора є обґрунтований, але обраний ним спосіб судового захисту є неефективним, пославшись на відповідні правові висновки Великої Палати Верховного Суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком і вважає його передчасним, таким, що не ґрунтується на матеріалах справи й тим самим суд спір по суті не вирішив, залишив правовідносини сторін неурегульованими.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права, особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження

№ 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі№ 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження

№ 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63),

від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження

№ 12-140гс19, пункт 98).

Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин (постанови від 10 квітня 2019 року

у справі № 587/2135/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц,

від 19 лютого 2020 року у справі № 387/515/18, від 23 червня 2020 року

у справі № 680/214/16-ц).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частиною третьою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює наслідків, крім пов`язаних з його недійсністю (частина перша статті 216 Цивільного кодексу України).

За змістом частини третьої статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Як уже зазначалося вище і на це прокурор посилається в касаційній скарзі, висновок апеляційного суду є передчасним, незрозумілим, юридична невизначеність правовідносин породить нові спори. Апеляційний суд, указавши, що позов прокурора, по суті, є обґрунтованим, але, відмовивши в позові через неефективний обраний спосіб судового захисту, не вказав який саме спосіб судового захисту є ефективним, цим самим позбавив не лише суд касаційної інстанції можливості оцінювати висновки суду, а й позбавив позивача на належний і справедливий розгляд справи.

Апеляційний суд не врахував, що відповідно до статті 120 ЗК України та

статей 202, 377, 656 ЦК України включення земельної ділянки до предмета договору купівлі-продажу нерухомого майна можливе лише за умови переходу майнових прав на таку земельну ділянку на підставі укладеного договору.

При цьому сторони оспореного прокурором договору купівлі-продажу нерухомого майна включили до предмета договору (а це є істотною умовою договору) земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0100 без згоди власника цієї земельної ділянки й не вказавши для цього правову підставу.

По суті, підтвердивши вказане у мотивувальній частині своєї постанови, апеляційний суд не зазначив, чому вимога прокурора про зобов`язання ТОВ «Олександрівка Агро» усунути перешкоди Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області у здійсненні права розпорядження та користування указаною земельною ділянкою шляхом демонтажу розташованих на ній тимчасових споруд (наявність яких товариство визнає) з приведенням земельної ділянки у придатний для використання стан є неефективним способом судового захисту для позивача і чому він не призведе до відновлення порушеного права, а призведе до пред`явлення нового позову до суду. А якщо так, то який спосіб судового захисту для позивача є ефективним, суд не вказав.

Верховний Суд не знаходить підстав для відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 304/174/18, про що просить у касаційній скарзі прокурор, оскільки, по-перше, у цій справі судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд, а, по-друге, у наведених справах різні фактичні обставини й різне правозастосування.

Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції

у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, то суду при новому розгляді справи слід перевірити вищенаведені обставини.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416

ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення

та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки Верховний Суд направляє справу на новий розгляд, не ухвалюючи судового рішення по суті спору.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратуризадовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття,

є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Коломієць О. В. Ступак