Справа № 487/2414/21
Провадження № 2/487/198/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2023 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук І.В.розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва цивільну справу(справа №487/2414/21,провадження №2/487/198/23) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Лубінської Олени Миколаївни та третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог ТОВ «Нікютас» про визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування державної реєстрації права власності

В С Т А Н О В И В:

14.04.2021 року до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора комунального підприємства «Енерго» Лубінської Олени Миколаївни, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог ТОВ «Нікютас» про визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування державної реєстрації права власності. Зазначено, що позивач є власником на підставі договору дарування, 18/100 часток домоволодіння від 06.10.2017 року з відповідною часткою господарчих та побутових будівель та споруд за АДРЕСА_1 . 28.12.2020 року до позивача надійшов позов про встановлення порядку користування земельною ділянкою, виділення в користування ОСОБА_2 земельної ділянки, що необхідна для обслуговування будинуку. 33/100 часток вказаного домоволодіння належать ОСОБА_2 , та її частці присвоєна окрема адреса : АДРЕСА_2 відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №181089397, на підставі технічного паспорту №20 виданого 30.08.2019 року ТОВ «Нікютас», довідки про присвоєння адреси №15-1695 виданої 13.09.2019 року департаменту містобудування та архітектури Миколаївської міської ради. Згідно вказаного витягу ОСОБА_2 є власником розміром частки 1/1. Однак, ОСОБА_2 згідно свідоцтва про спадщину за законом є власником 33/100 часток і саме свідоцтво є правовстановлюючим документом. Відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачає таких документів, як технічний паспорт та довідка, для реєстрації права власності та не є документами, які відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Тому позивач просить скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 за літ Г. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

14.04.2021 року головуючим у справі визначено суддю Нікітіна Д.Г.

15.04.2021 року суддею Нікітіним Д.Г. задоволено заяву про самовідвід.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2021 року головуючим у справі визначено суддю Павлову Ж.П.

Ухвалою судді від 28.04.2021 року справу призначено в порядку загального позовного провадження.

20.04.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.09.2019 року відповідач став власником 1/1 житлового будинку літ Г-1 по АДРЕСА_2 . Нова адреса присвоєна Департаментом містобудування та архітектури Миколаївської міської ради рішенням від 13.09.2019 року, відповідно до тієї частки, що належала відповідачу раніше. Земельна ділянка під житловим будинком не приватизована. Позивач посилається на видачу документів не уповноваженими на те організаціями, однак не надає відповідного рішення, яке б скасовувало чи встановлювало недійсність певного документа. Також, , позивач та відповідач не єдині співвласники майна, які вже виділили своє майно в окрему одиницю та отримали окрему адресу.

Ухвалою суду від 28.07.2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відмовлено. Справу призначено до судового розгляду.

18.10.2021 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшли пояснення, в яких зазначено , що Департамент архітектури Миколаївської міської ради надав відповідачці лише рекомендацію про присвоєння поштової адреси, тому не можливо вважати, що на підставі довідки можливо присвоїти окрему адресу. Позивач фактично позбавляється права розпоряджатись власною часткою у спільній частковій власності, а саме відсутня можливість продати свою частку, неможливо встановити дійсні частки співвласників, що залишились після виділення відповідачкою в окрему адресу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились.

Державний реєстратор Лубінська Олена Миколаївна та представник та третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог ТОВ «Нікютас`в судове засідання не з`явились.

Вислухавши пояснення представника позивача , дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до наступного.

Право володіння, користування та розпорядження своїм майном становлять зміст права власності (стаття 317 ЦК України).

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частина третя ст.357 ЦК України визначає, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Нормами статей 358,361,362ЦК України передбачено,що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном,що є їхньою спільною частковою власністю.Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою управі спільної часткової власності. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Згідно з ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції на час здійснення оскаржуваних реєстраційних дій, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до вимог ст.10, 11, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі.

У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з нормами ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши викладене, суд вважає, що позивач та його представник не довели факт порушення прав позивача на належну їм частку будинку.

Так, судом встановлено, що позивач є власником 18/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 06.10.2017 року.

ОСОБА_2 є власником 33/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 , та її частці присвоєно нову адресу: АДРЕСА_2 відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №181089397, на підставі технічного паспорту №20 виданого 30.08.2019 року ТОВ «Нікютас», довідки про присвоєння адреси №15-1695 виданої 13.09.2019 року департаменту містобудування та архітектури Миколаївської міської ради. Згідно вказаного витягу ОСОБА_2 є власником розміром частки 1/1.

Так, в судовому засіданні дійсно встановлено, що технічний паспорт, довідка ТОВ «Нікютас» та довідка про присвоєння адреси в силу п.14 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є тими документами, які відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Проте, позивач, який є співвласником ОСОБА_2 , не довів яким чином рішення державного реєстратора зачіпає його права.

Фактично спірний будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирним. Співвласники володіють та користуються належними їм приміщеннями у квартирах. Порядок користування земельною ділянкою, на якій співвласники будували господарські будівлі та споруди, може бути визначений за рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва , провадження у якому зупинено до розгляду вказаної справи за первісними ідеальними частками, які існували до присвоєння окремої адреси власнику 33/1000 часток спірного домоволодіння по АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 ..

Крім того, право власності позивача на належні йому приміщення у спірному будинку та господарські будівлі та споруди фактично залишилося непорушним.

Посилання представника позивача на те, що зареєстроване право власності ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 за літ.Г загальною площею 91,1 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м. перешкоджає позивачу у можливості придбати частку житлового будинку належну відповідачці , у разі її продажу та відсутності можливості розпоряджатись своєю часткою для здійснення реєстрації членів сім`ї та неможливість встановлення дійсних часток усіх співвласників суд вважає хибним.

Співвласники будинку не позбавлені права укласти між собою договір про визначення нових часток у спірному будинку або визначити частки між співвласниками на підставі рішення суду.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Лубінської Олени Миколаївни та третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог ТОВ «Нікютас» про визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

СУДДЯ: Ж.П.ПАВЛОВА