30.06.2023 Єдиний унікальний № 371/1119/21 провадження № 2/371/109/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 року м. Миронівка

ЄУН 371/1119/21

провадження № 2/371/109/23

Миронівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі :

секретарів судових засідань Сідор В.О.,

предстаника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Ржищівської міської ради Київської області про визнання частково незаконним рішення Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації,

У С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що він є власником житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , який він успадкував після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його бабусі ОСОБА_4 . Він є спадкоємцем за заповітом всього майна, всіх прав та обов?язків після її смерті.

Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,36 га, з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,11 га для ведення особистого селянського господарства, яка перебувала у користуванні ОСОБА_4 .

За життя ОСОБА_4 , відповідно до рішення Грушівської сільської ради від 24 жовтня 2008 року № 259-ХХІ, їй було надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки загальною площею 0,36 га, з них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,11 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_4 замовила в землевпорядній організації виготовлення технічної документації щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки. Виготовлення документації не було завершене.

26 травня 2021 року він звернувся до Ржищівської міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Рішенням Ржищівської міської ради від 02 липня 2021 року № 742-11-08 йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,36 га, з них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,11 га для ведення особистого селянського господарства.

У 2021 році він виявив, що частина земельної ділянки площею 0,0754 га, яка перебувала в користуванні ОСОБА_4 та була складовою частиною земельної ділянки загальною площею 0,36 га по АДРЕСА_1 , приватизована відповідачем ОСОБА_2 на підставі рішення Грушівської сілської ради Миронівського району Київської області від 25 травня 2020 року № 748-ХХХУІІІ-У «Про затвердження технічної документації на земельні ділянки». На приватизовану земельну ділянку ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 376000 від 20 грудня 2010 року.

Земельна ділянка площею 0,0754 га перед наданням її у власність ОСОБА_2 Грушівською сільською радою з користування ОСОБА_4 не вилучалась, добровільно ОСОБА_4 її нікому не передавала. Набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, яка на законних підставах перебувала в постійному користуванні ОСОБА_4 , є прямим порушенням прав такої особи на належне користування земельною ділянкою.

З технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 , виготовленої землевпорядною організацією КРФ ДП «Центр ДЗК», вбачається, що в акті про встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків, підпис від імені ОСОБА_4 , як суміжного земелекористувача, виконаний не нею, а іншою особою.

Вважає, що цей акт є підставою для оформлення документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 , а підпис у ньому виконаний не ОСОБА_4 . Відтак технічна документація щодо приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки виготовлена з порушенням земельного законодавства, з підробленням підпису ОСОБА_4 , тому документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 , необхідно визнати недісними.

Вказав, що, оскільки частина вказаної земельної ділянки площею 0,0754 га була незаконно приватизована ОСОБА_2 , Грушівською сільською радою порушене його право на приватизацію земельних ділянок по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,36 га, з них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,11 га для ведення особистого селянського господарства, згідно з рішенням Ржищівської міської ради від 02 липня 2021 року № 742-11-08.

З метою досудового врегулювання спору він запропонував ОСОБА_2 звернутися до Ржищівської міської ради із заявою про проведення інвентаризації належної йому земельної ділянки з метою зміни її меж, конфігурації та місця розташування. Проте в позасудовому порядку відповідач спір врегулювати не погодився.

В зв?язку з наявністю спору, посилаючись на правила статті 152, частини 1 статті 155, 158 ЗК України, статті 16, частини 1 статті 21, частини 2 статті 373, статей 391, 393 ЦК України, частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», просив визнати частково незаконним рішенняГрушівської сілської ради Миронівського району Київської області від 25 травня 2010 року № 748-ХХХУІІІ-У «Про затвердження технічної документації на земельні ділянки» в частині затвердження технічної документації про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0754 га по АДРЕСА_1 та визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯК № 376000, виданий Грушівською сільською радою Миронівського району Київської області 20 грудня 2010 року ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0754 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:203:0074 та скасувати його державну реєстрацію.

Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Капшук Л.О. від 10 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку позовного провадження.

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 30 листопада 2021 року забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_2 здійснювати будь які дії щодо відчуження земельної ділянки кадастровий номер :04:203:0074.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 02 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Аргументи учасників справи

Позивач в судове засідання не з?явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково суду пояснив, що рішення Грушівської сільської ради № 259-ХХІ-У від 24 жовтня 2008 року про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку технічної документації на право власності на земельну ділянку не базується на наявній на той час документації сільської ради, оскільки до 2008 року ОСОБА_2 не мав у користуванні земельних ділянок в селі Ходорів.

Земельну ділянку ОСОБА_2 виділено за рахунок землі, яка перебувала в користуванні ОСОБА_4 , без попереднього вилучення її у ОСОБА_4 ОСОБА_3 не може реалізувати свої права щодо набуття у власність земельної ділянки, в розмірі 0,36 га, визначеному рішенням Ржищівської міської ради від 02 липня 2021 року № 742-11-08, оскільки частина земельної ділянки надана ОСОБА_2 . На підтвердження факту виділення земельної ділянки ОСОБА_2 за рахунок частини земельнлї ділянки, яка перебувала в користуванні ОСОБА_4 , вказав, що їй за рішенням органу місцевого самоврядування передана земельна ділянка площею 0,36 га, а технічна документація із землеустрою ОСОБА_4 виготовлялася фактично на земельну ділянку площею 0,25 га.

Вказав, що в акті погодження меж в технічній документації із землеустрою ОСОБА_2 підпис від імені ОСОБА_4 виконано не нею. В зв?язку з чим він в прохальній частині позовної заяви просив призначити почеркознавчу експертизу.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю. Заперечуючи проти позовних вимог, суду пояснив, що приватизація земельної ділянки ним була проведена у відповідності до порядку, встановленого законом.

Він звернувся з заявою до Грушівської сілської ради про виділення йому земельної ділянки в селі Ходорів. Із землевпорядником вони проїхали до місця розташування вільної землельної ділянки площею 0,75 га. Вказана земельна ділянка була розташована поруч з земельною ділянкою ОСОБА_4 . ОСОБА_5 була недоглянута, заросла деревами, ніким не оброблялася. На місці вони спілкувалися з ОСОБА_4 , яка зраділа, що у неї будуть сусіди, проти наділення йому земельної ділянки ОСОБА_4 не заперечувала. Рішенням органу місцевого самоврядування йому було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою. Землевпорядною організацією було виготовлено технічну документацію. Потім на засіданні Грушівської сілської ради погоджено технічну документацію із землеустрою, після чого він отримав державний акт про право власності на земельну ділянку. Про те, що виділена йому земельна ділянка є вільною, йому вказали компетентні в цьому питанні люди з сільської ради та землевпорядної організації. До 2008 року вказана земельна ділянка у його користуванні не перебувала.

Представник відповідача Ржищівської міської ради в судове засідання не з?явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду від міського голови надійшла заява про розгляд справи без участі представника міської ради.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що проживає в місті Києві, з 2005 року має в АДРЕСА_1 , який знаходиться через дорогу від будинку ОСОБА_3 , до якого періодично приїжджає. Їй відомо, що ОСОБА_4 проживала до смерті в будинку по АДРЕСА_1 , обробляла земельну ділянку, а після її смерті будинок успадкував ОСОБА_3 . Який розмір земельної ділянки належав ОСОБА_4 їй невідомо, то є великий участок. Зараз земельну ділянку обробляє ОСОБА_3 . Чи таку саму за розміром земельну ділянку обробляють зараз вона не знає, не придивлялась. Земельна ділянка ОСОБА_4 складалася з ділянки під житловим будинком, городом, а після був ліс. Про інших сусідів ОСОБА_4 їй нічого не відомо, вони цю тему не обговорювали. ОСОБА_2 ніколи не бачила, з ним не знайома.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав, що проживає в місті Київ, в Ходорові з 1974 року проживали його бабуся та дідусь, які мали будинок по сусідству з будинком ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 . Він там виріс і на цей час на вихідні приїжджає до села. ОСОБА_3 є його сусідом в селі Ходорів. Належна йому земельна ділянка межує з земельною ділянкою, якою користувалася ОСОБА_4 . До лісу її земельна ділянка була крайньою. Зі слів сусіда ОСОБА_3 йому відомо, що хтось претендує на частину земельної ділянки, якою користувалася ОСОБА_4 . Особисто він не бачив ніяких встановлених межових знаків. Раніше у ОСОБА_4 візуально був більший город, за рахунок чого він зменшився пояснити не зміг, допускає, що город зменшився за рахунок розширення двору.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що проживає в місті Києві, має дачний будинок в АДРЕСА_2 . Мала дружні стосунки з ОСОБА_9 та її чоловіком ОСОБА_10 , а також з їх донькою мамою позивача, ОСОБА_11 . По суті справи пояснила, що наприкінці земельної ділянки ОСОБА_4 росли дерева, вона межувала з лісом. Баштові обробляли весь город. На її враження на цей час візуально город ОСОБА_12 за розмірами не змінився.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 наддала показання, з якиїх слідує, що вона проживає в селі Грушів Обухівського району, працювала землевпорядником в Грушівській сільській раді з 1996 року. По суті справи пояснила, що ОСОБА_2 звернувся до сільської ради з наміром приватизувати земельну ділянку. Вона, як землевпорядник, виїхала разом з ним на місце розташування земельної ділянки, яка ніким не оброблялася та поросла багаторічними деревами. На місці вони поспілкувалися з ОСОБА_4 , яка була суміжним землекористувачем, та не заперечувала, щоб по сусідству виділити земельну ділянку ОСОБА_2 .

Рішенням органу місцевого самоврядування ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою. Акт узгодження меж підписувався в її присутності особисто власноручно ОСОБА_4 . Проект із землеустрою ОСОБА_2 був виготовлений та затверджений на сесії сілської ради, після чого ОСОБА_2 виданий державний акт про право власності на земельну ділянку. Земельна ділянка ОСОБА_2 виділялася за рахунок вільної землі Вказана земельна ділянка не оброблялася ОСОБА_4 . Інвентаризація земель сільської ради не проводилася, оскільки було відсутнє фінансування на ці цілі. Допускає, що загальна площа 0,36 га земельної ділянки, яка згідно документації перебувала у користуванні ОСОБА_4 , могла складатися з окремих земельних ділянок. Межі земельної ділянки, що перебувала у користуванні ОСОБА_4 , встановлені на місцевості не були.

Вказала, що ОСОБА_4 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на ту площу земельної ділянки, що перебувала у її користуванні згідно з документацією сільської ради. ОСОБА_2 в селі не проживав, земельна ділянка у його користуванні не перебувала.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показала, що проживає в АДРЕСА_3 . Виконувала повноваження сільського голови села Ходорів до 2010 року. ОСОБА_2 на той час в селі не проживав, проте надавав допомогу на потреби села, звів церкву. Земельна ділянка ОСОБА_2 виділялася за рахунок вільної частини земельної ділянки, яка ніким не оброблялася, була заросша деревами. ОСОБА_4 заперечень щодо виділення земельної ділянки ОСОБА_2 не висловлювала, акт погодження меж підписала власноручно. Чи наділялася земельна ділянка у користування ОСОБА_2 не пам?ятає.

Фактичні обставини справи

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка проживала в житловому будинку під номером АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем її майна за заповітом є позивач ОСОБА_3 .

Позивач є власником житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , який він успадкував після смерті його бабусі ОСОБА_4 .

Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1-1969, виданого державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори 16 грудня 2011 року (том 1 а.с. 15), витягу про державну реєстрацію прав № 34940494, виданого 25 лютого 2012 року КП КОР «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» (том 1 а.с. 15), свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Грушівською сільською радою Миронівського району Київської області 11 серпня 2010 року (том 1 а.с. 13).

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 загальною площею 0,36 га (з них 0,02 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та 0,34 га для ведення особистого селянського господарства) спочатку перебувала у користуванні ОСОБА_10 (до настання його смерті).

Так, на підставі рішення четвертої сесії 22 скликання Грушівської сілської ради від 11 квітня 1994 року громадянину ОСОБА_10 надано у користування земельну ділянку площею 0,36 га для ведення особистого підсобного господарства (том 1 а.с. 17). 18 лютого 1994 року ОСОБА_10 сплачувалися кошти за обмір земельної ділянки розміром 0,35 га для приватизації (том 1 а.с. 18).

Після смерті ОСОБА_10 вказана земельна ділянка перейшла в користування ОСОБА_4 та перебувала в її користуванні до настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказані обставини підтверджуються даними повідомлення Виконавчого комітету Ржищівської міської ради № 02-0301/Г.1368.1 від 14 грудня 2021 року, записів погосподарської книги № 8 села Ходорів за 2006 2010 роки (том 1 а.с. 180), записів погосподарських книг Грушівської сільської ради за 1996 -2000 роки, 2001 -2005 роки, 2006 -2010 роки (том 1 а.с. 223-225).

ОСОБА_4 за життя розпочала процес приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Рішенням Грушівської сільської ради від 24 жовтня 2008 року № 259-ХХІ ОСОБА_4 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки в АДРЕСА_1 , загальною площею 0,36 га з них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,11 га для ведення особистого селянського господарства. Рекомендовано уточнення розміру земельних ділянок провести технічною документацією по приватизації земельних ділянок (том 1 а.с. 16).

На підставі зазначеного рішення у 2010 році ОСОБА_4 замовила в землевпорядній організації виготовлення технічної документації щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, виготовлення якої не було завершене (том 1 а.с. 113-120)

З даних довідки виконавчого комітету Ржищівської міської ради № 137/06 від 14 травня 2021 року вбачається, що згідно записів земельно кадастрової книги та погосподарської книи № 9 за 2016 2020 роки у користуванні ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка загальною площею 0,36 га, з них 0,02 га під будівництвом та 0,34 га для ведення особистого селянського господарства (том 1 а.с. 19).

26 травня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Ржищівської міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 . До заяви додано документи про право власності на житловий будинок, набутий у власність в порядку спадкування та графічні матеріали (том 1 а.с. 125-126).

Рішенням Ржищівської міської ради від 02 липня 2021 року № 742-11-08 йому ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,36 га, з них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,11 га для ведення особистого селянського господарства (том 1 а.с. 124).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , відповідно до рішення Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області від № 259-ХХІ-У від 24 жовтня 2008 року, отримав дозвіл на виготовлення технічної документації на право власності на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 в користуванні ОСОБА_2 загальною площею 0,08 га для будівництва та обслуговування господарських будівель і споруд (том 1 а.с. 102).

У 2009 році землевпорядною організацією КРФ ДП «Центр ДЗК» виготовлено ОСОБА_2 технічну документацю із землеустрою щодо складення документів, що посвідчуються право власності на земльну ділянку, яку було затверджено рішенням Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області від 25 травня 2020 року № 748-ХХХУІІІ-У «Про затвердження технічної документації на земельні ділянки» (том 1 а.с. 95-112).

З вказаної технічної документації із землеустрою вбачається, що в акті про встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків наявний підпис від імені ОСОБА_4 , як суміжного земелекористувача (том 1 а.с. 103).

Відповідно до даних Інформаційних довідок з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 11 жовтня 2021 року та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 19 листопада 2021 року в Державному земельному кадастрі 17 червня 2016 року Відділом Держгеокадастру у Миронівському районі Київської області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0754 га для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, кадастровий номер :04:203:0074, розташовану по АДРЕСА_1 . Право приватної власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_2 . Відомості про державну реєстрацію земельної ділянки внесені на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об?єднання земельних ділянок, виготовлену 15 квітня 2009 року КРФ ДП «Центр ДЗК» (том 1 а.с. 20-21, 90-94, 121-122).

20 грудня 2010 року Грушівською сільською радою ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯК № 376000 на право власності на земельну ділянку площею 0,0754 га, розташовану по АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 42).

Відомості про державну реєстрацію права власності чи інших речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :04:203:0074 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні.

Вказана обставина підтверджується даними Інформаційної довідки № 286937469 від 26 листопада 2021 року (том 1 а.с. 123).

Позивач вважає, що Грушівською сільською радою порушене його право на приватизацію земельних ділянок загальною площею 0,36 га, по АДРЕСА_1 , оскільки частина вказаної земельної ділянки площею 0,0754 га була незаконно приватизована ОСОБА_2 і він не може завершити приватизацію земельної ділянки в розмірі, який перебував у користуванні його бабусі.

З метою досудового врегулювання спору ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_2 звернутися до Ржищівської міської ради із заявою про проведення інвентаризації належної йому земельної ділянки з метою зміни її меж, конфігурації та місця розташування.

Вказана обставина підтверджується даними заяви про врегулювання спору, адресованої позивачем 12 серпня 2021 року ОСОБА_3 , даними фіскальних чеків та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (том 1 а.с. 55-56,57).

Позивач звертався до старости села Грушів з запитом щодо терміну та підстав перебування у користуванні ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0754 га.

Відповідно до відповідей № 102/06 від 02 листопада 2021 року та № 02-0301/Г.1368.1 від 14 грудня 2021 року, наданих Ржищівською міською радою, така інформація у Ржищівській міській раді відсутня, оскільки документи постійного зберігання та протоколи засідань сесії Грушівської сілської ради та рішення до них реорганізовані сільські ради передали на постійне зберігання до архівного підрозділу Обухівського району (том 1 а.с. 58, 59, 180, 222).

Позивач ОСОБА_3 звертався до відділення поліції № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області з приводу земельного спору. Відповідно до відповіді відділення поліції № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області № 2290/109/1603/01-21 від 07 липня 2021 року, подане звернення не містило достатніх даних, що свідчать про ознаки вчинення кримінального правопорушення, рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судоцинства (том 1 а.с. 60).

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 152 Земельного кодексу України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов?язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За положеннями частини 2 статті 158 ЗК України, виключно судом вирішуються спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом : визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів захисту (стаття 16 ЦК).

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до частини 1 статті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Так, Конституційний Суд України в рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб?єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (№12-304гс18).

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів, є обов?язковою передумовою звернення особи до суду за захистом своїх прав; при цьому обов?язком позивача, відповідно до статті 81 ЦПК України є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Так, гарантоване статтею 55 Конституції України конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16 жовтня 2020 року у справі №910/12787/17.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб?єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Норми процесуального права визначають об?єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов?язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб?єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб?єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов?язковий елемент конкретного суб?єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб?єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності (відсутності) цивільних прав в інших осіб.

Реалізації права на позов передує порушення, невизнання чи оспорення права.

Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 592/10260/16 зробив висновок, що вимога про визнання рішення органів місцевого самоврядування незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред?являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред?явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб?єкта владних повноважень.

Вимоги про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки можуть бути заявлені особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цієї особи.

Підставою для звернення позивача до суду з даним позовом став захист його порушених прав, як землекористувача земельної ділянки площею 0,36 га, по АДРЕСА_1 , оскільки він вважає, що частина вказаної земельної ділянки площею 0,0754 га була незаконно приватизована ОСОБА_2 . Незаконність полягає у відсутності волевиявлення суміжного користувача земельної ділянки ОСОБА_4 на погодження меж, про що свідчить акт погодження меж від 5 квітня 2009 рок. Також позивач вважає, що дану земельну ділянку передано у власність відповідача за рахунок земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ОСОБА_4 . Порушення його прав вбачає в відсутності можливості приватизувати земельну ділянку в розмірах, які перебували у користуванні попереднього домовласника.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно правил статей 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов?язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Позивач, стверджуючи про неправомірність набуття відповідачем земельної ділянки за рахунок зменшення площі земельної ділянки на приватизацію якої він претендує, не надав допустимих та достовірних доказів щодо конфігурації та меж земельної ділянки, яка перейшла йому у користування після смерті ОСОБА_4 . Позивач також не надав допустимих та достовірних доказів про фактичну площу, конфігурацію та межі земельної діялнки, що на даний час перебуває у його користуванні.

Тому твердження позивача про те, що виділення відповідачу земельної ділянки відбулося за рахунок площі земельної ділянки, що перебувала у користуванні ОСОБА_4 , є недоведеними.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 достовірно не підтвердили факту про те, що земельна ділянка, яка перебувала у користуванні спадкодавця позивача, фактично зменшилася, і того факту, що зменшилася вона саме за рахунок виділення земельної ділянки відповідачу. Вказали, що вказані обставини їм відомо зі слів позивача та його матері.

Також позивачем не надано допустимих та достовірних доказів того, що він позбавлений можливості приватизувати земельну ділянку площею 0,36 га, яка визначена в рішенні Ржищівської міської ради від 02 липня 2021 року № 742-11-08, в тому числі, що неможливість реалізації ним права приватизації має причинно наслідковий зв?язок з діями відповідачів щодо приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки кадастровий номер :04:203:0074.

З урахуванням відсутності достовірних даних про конфігурацію та межі земельної ділянки, якою фактично користувалася ОСОБА_4 до початку процесу приватизації, суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження доводи представника позивача про те, що свідченням захоплення частини земельної ділянки є технічна документація із землеустрою ОСОБА_4 , яка виготовлялася фактично на земельну ділянку площею 0,25 га.

Також суд враховує, що виготовлення технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_4 не було завершене, вказана технічна документація не затверджена у встановленому порядку. Рішення Грушівської сільської ради від 24 жовтня 2008 року № 259-ХХІ, яким ОСОБА_4 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку загальною площею 0,36 га містить застереження про необхідність уточнення розміру земельних ділянок технічною документацією по приватизації земельних ділянок.

Відтак позивачем не доведено допустимими та достовірними доказами факту порушення його права, як користувача земельної ділянки, внаслідок набуття права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 .

Твердження представника позивача що підпис в акті погодження меж від 5 квітня 2009 року виконано не ОСОБА_4 є припущенням позивача. Достовірних доказів на підтвердження того, що вказаний підпис здійснений не ОСОБА_4 , позивачем не надано.

Клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з зазначенням підстав для її проведення та переліком питань, які позивач хотів постаивти на її вирішення, на стадії підготовчого провадження та до початку розгляду справи по суті, не заявлялося.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили, що підпис в акті погодження меж проставляла власноручно ОСОБА_4 .

Крім того, підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки не може слугувати підставою для відмови у затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Судом також не встановлено обставин, які б свідчили про неправомірність дій Грушівської сільсьскої ради під час видачі ОСОБА_2 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою та її затвердження, а також видачі державного акту про право власності на земельну ділянку.

Відтак необґрунтованими є твердження позивача про те, що документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 необхідно визнати недісними на підставі того, що технічна документація щодо приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки виготовлена з порушенням земельного законодавства в зв?язку з непідписанням акту погодження меж ОСОБА_4 .

Висновки за результатами розгляду

Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків.

Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Саме позивач мав довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленного відповідача та обгрунтувати відповідність обраного способу засхисту змісту порушенного права.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником.

Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання частково незаконним рішення Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації є необґрунтованими та недоведеними.

В судовому засіданні судом не встановлено порушення прав позивача внаслідок прийняття відповідачем Грушівською сільською радою оспорюваного рішення та реєстрації права власності на земельну ділянку за відповідачем ОСОБА_2 .

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Вирішення питання про скасування заходів забезпечння позову

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 30 листопада 2021 року забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_2 здійснювати будь які дії щодо відчуження земельної ділянки кадастровий номер :04:203:0074.

Відповідно до статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує в тому числі питання про підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частиною 96 статті 158 ЦПК України встановлено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому випадку заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою.

Оскільки суд дійшов висновку щодо повної відмови у задоволенні позову, заходи забезпечення позову, встановлені відповідно до ухвали Миронівського районного суду Київської області від 30 листопада 2021 року, підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Ржищівської міської ради Київської області про визнання частково незаконним рішення Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 30 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Ржищівської міської ради Київської області про визнання частково незаконним рішення Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації, у виді заборони ОСОБА_2 здійснювати будь які дії щодо відчуження земельної ділянки площею 0,0754 га, що розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:203:0074.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: квартира під номером АДРЕСА_4 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: квартира під номером АДРЕСА_5 .

Ржищівська міська рада Київської області, , адреса місцезнаходження: будинок під номером 22, вулиця Соборна, місто Ржищів, Київська область.

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук