Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" червня 2023 р. Справа № 608/751/23

Номер провадження2/608/363/2023

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого суду судді Парфенюка В. І.

з участю секретаря Южди Л.С.

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Костишина В.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2023 року позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна.

В позовній заяві позивач вказав, що призначив пенсію ОСОБА_1 . Згідно з довідкою відділу перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення № 3820/03-16 від 24 листопада 2022 року в умовах єдиної черги проведений перерахунок відповідачу із пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», проте чинним законодавством України не передбачено можливості переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», враховуючи заробітну плату за 1 місяць в зоні відчуження. У зв`язку з проведенням перерахунку пенсії з виду на вид виникла переплата пенсії за період з 21 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року в сумі 11 540,46 гривень. Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 23 лютого 2022 року та 24 березня 2022 року надсилало ОСОБА_1 повідомлення про виникнення переплати. Проте відповідач відмовився отримувати вказані листи. Також згідно з довідкою відділу перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг № 15/03-16 від 02 січня 2023 року некоректно обраховано розмір пенсії від 21 грудня 2021 року із заробітної плати із зони відчуження, пенсійна справа відповідача приведена у відповідність. У зв`язку з приведенням у відповідність пенсійної справи виникла переплата пенсії за період з 21 грудня 2021 року по 31 грудня 2022 року в сумі 5508,54 гривень. ОСОБА_1 відмовився добровільно повертати переплату пенсії та писати заяву про відмову повернення переплаченої пенсії. Посилаючись на те, що в даному випадку мала місце рахункова помилка з боку Головного управління, тому позивач просить стягнути з ОСОБА_1 переплату пенсії за період з 21 грудня 2021 року по 31 грудня 2022 року в сумі 17 049,00 гривень.

В квітні 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано достовірних доказів про те, що при перерахунку пенсії виникла саме розрахункова помилка. Інформація, зазначена в довідці відділу перерахунку пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про переплату пенсії від 22 листопада 2022 року, свідчить про неправильність застосування посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду Тернопільській області Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби». Звертає увагу суду, що пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічна правова позиція також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії». Щодо доказів про ознайомлення його з переплатою вважає, що вони не відповідають дійсності, так як акт складений без його присутності і не надавався йому для ознайомлення, а в довідці з пошти про причини повернення повідомлень не зазначено, що адресат відмовився.

Ухвалою суду від 6 червня 2023 року закрито підготовче судове провадження і призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Комарніцька А. С. не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Костишин В. М. заперечує позовні вимоги, просить відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що твердження позивача щодо фактичних обставин не відповідають дійсності, так як відповідач не мав права на перерахунок пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби", оскільки він не є військовим.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити за безпідставністю з таких мотивів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

На підставі ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Згідно з довідкою відділу перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення № 3820/03-16 від 24 листопада 2022 року в умовах єдиної черги проведений перерахунок відповідачу із пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», проте чинним законодавством України не передбачено можливості переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», враховуючи заробітну плату за 1 місяць в зоні відчуження. У зв`язку з проведенням перерахунку пенсії з виду на вид виникла переплата пенсії за період з 21 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року в сумі 11 540,46 гривень, що підтверджується вищевказаною довідкою.

Крім того, згідно з довідкою відділу перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг № 15/03-16 від 02 січня 2023 року вбачається, що у зв`язку з приведенням у відповідність пенсійної справи ОСОБА_1 виникла переплата пенсії за період з 21 грудня 2021 року по 31 грудня 2022 року в сумі 5508,54 гривень з наступної причини: некоректно обраховано розмір пенсії від 21 грудня 2021 року з заробітної плати із зони відчуження, пенсійна справа відповідача приведена у відповідність.

23 лютого 2022 року, 24 березня 2022 року, 10 січня 2023 року, 20 січня 2023 року ОСОБА_1 було запрошено до Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у зв`язку з виникненням переплати пенсії.

Проте відповідач відмовився добровільно повертати переплату пенсії та писати заяву про відмову повернення переплаченої пенсії, що підтверджується актом про ознайомлення пенсіонера про переплату від 13 лютого 2023 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Крім того, порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законами України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, згідно з ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до списання визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15 травня 2003 року № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014).

Зі змісту п. 3 цієї Постанови вбачається, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації та у випадку подання страхувальником недостовірних даних.

При цьому, у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Такий правовий висновок щодо застосування статті 1215 ЦК України викладений в постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2018 року у справі № 174/404/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 753/15556/15-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 травня 2023 року в справі № 260/4933/21.

Так, добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на незаконне отримання пенсії.

Разом з тим, позивачем не надано до суду доказів зловживань з боку відповідача, які б доводили його недобросовісність під час нарахування розміру пенсії та безпідставно отриманих грошових коштів за періоди з 21 грудня 2021 року по 31 грудня 2022 року, адже нарахування пенсії здійснювалось відповідно до встановленого порядку.

Також суд не встановив наявності іншої необхідної умови, а саме рахункової помилки з боку позивача, що проводив виплату пенсії, адже така обставина жодним чином не обґрунтована доказами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо.

Позивачем не доведено факту наявності рахункової помилки, оскільки відсутні докази (наприклад, висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування тощо), по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою як стверджує позивач, а не помилкою, пов`язаною, наприклад, з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 5 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 8 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 5 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Будь-яких доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку Управління, так і зловживань (недобросовісності) ОСОБА_1 , що призвели до безпідставної виплати йому пенсії, позивач суду не надав. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову Головному управлінню ПФУ в Тернопільській області у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли.

Керуючись ч. 1 ст. 1212, п. 1 ч. 1 ст. 1215 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 4, 5, 10, 13, 76, 81, 82, 141, 258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,--

ВИРІШИВ:

Відмовити за безпідставністю в позові Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна.

Судові витрати покласти на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення -- 7 липня 2023 року.

Суддя: В. І. Парфенюк