Справа № 953/2056/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2023 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючої судді - Лисиченко С.М., розглянувши заяву судді Київського районного суду м.Харкова про самовідвід у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова від 12.04.2023 визначено головуючу суддю у справі: Лисиченко С.М. Підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: звільнення з посади, Відповідно до п.2.3.50 Положень про автоматизовану систему документообігу суду винятково у разі, коли суддя у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи (рішення Вищої ради правосуддя №325/0/15-23 від 11.04.2023 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Київського районного суду м.Харкова у відставку»).

24.04.2023 суддею Київського районного суду м. Харкова Лисиченко С.М. під час вирішення питання про прийняття справи до свого провадження, з метою уникнення будь-яких сумнівів щодо об`єктивності та неупередженості, заявила самовідвід внаслідок неможливості участі судді в її розгляді, у зв`язку з тим, що вона, як адвокат надавала правничу допомогу ОСОБА_4 та здійснювала представництво його інтересів під час розгляду Київським районним судом м.Харкова цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 (позивачка у даній справі), треті особи: Харківська міська рада, ОСОБА_2 (відповідачка у даній справі), ОСОБА_5 , яка діяла в інтересах малолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, під час вивчення змісту позовної заяви, головуючою суддею Лисиченко С.М. встановлено, що позивачкою, ОСОБА_1 заявлено клопотання про виклик та допитат у якості свідка ОСОБА_4 .

З метою оперативного розгляду справи суд вважає за можливе розглянути заяву про самовідвід судді без участі сторін по справі, що відповідає вимогам статті 40 ЦПК України.

Суд, вивчивши зміст заяви судді Лисиченко С.М. про самовідвід, матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З метою дотримання цієї гарантії, в частині запобігання можливій необ`єктивності та упередженості судді, статтями 36 та 37 ЦПК України встановлено виключний перелік підстав для відводу (самовідводу) судді, а також наведені випадки недопустимості повторної участі судді в розгляді справи.

Так, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до якого об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків.

Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно зі статтею 39 ЦПК України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

Оскільки цивільне процесуальне законодавство висуває загальні вимоги до вмотивованості відводу (самовідводу), суд звертається до інших джерел права, які визнані в Україні, для більш детального аналізу. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Це положення узгоджується зі статтею 9 Конституції України, що встановлює пріоритет міжнародного права в Україні.

Щодо формування складу суду, то Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча й розподіл справи конкретному суду підпадає під «свободу розсуду», якою користуються національні органи влади у такому випадку, потрібно переконатися, що цей розподіл був сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції та, зокрема, з його вимогами незалежності та неупередженості (Рішення у справі Moiseyev проти Росії від 9 жовтня 2008 року, заява № 62936/00, параграф 176). У цьому контексті важливо врахувати, що на стадії розгляду цивільної справи по суті в суді першої інстанції, суд досліджує всі матеріали справи та надає їм оцінку. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили ( стаття 89 ЦПК України)..

В пункті 104 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) від 27.05.2013 зазначено, що, як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Аналогічно в пункті 66 рішення ЄСПЛ у справі «Бочан проти України» (заява №7577/02) від 03.05.2007 зазначено, що "безсторонність", в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є довіра, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

При цьому поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості» є оціночним, тлумачення та використання якого залежить від суб`єктивного усвідомлення певних обставин особою, яка його застосовує, виходячи зі свого внутрішнього переконання та власного ставлення до них.

Відповідно до положень пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з пунктом 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зав`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення.

Як вбачається зі змісту описової частини рішення Київського районного суду м.Харкова від 01.03.2017 у справі № 640/170016-ц, яке додано позивачкою ОСОБА_1 до позовної заяви в обґрунтування позовних вимог про визнання правочину недійсним, ОСОБА_8 , як адвокат надавала правничу допомогу ОСОБА_4 та здійснювала представництво його інтересів під час розгляду Київським районним судом м.Харкова цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: Харківська міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , яка діяла в інтересах малолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Також, в матеріалах цивільної справи № 953/2056/22 наявне клопотання про виклик та допит у якості свідка по даній справі ОСОБА_4 .

За таких обставин, з метою забезпечення недопущення сторонніх впливів на прийняття процесуальних рішень у цивільному процесі, усунення можливої упередженості судді при здійсненні судового розгляду цивільної справи, сприяння підвищенню рівня довіри громадськості до суду та винесених рішень, вбачаються підстави для відводу головуючої судді Лисиченко С.М. від розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, передбачені пунктом 5 частини 1 статті 36 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 36-40 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву судді Лисиченко С.М. про самовідвід по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним - задовольнити.

Цивільну справу №953/2056/22 (провадження №2/953/1433/23) передати до канцелярії Київського районного суду м.Харкова для повторного автоматизованого розподілу справи між суддями в порядку, передбаченому частиною 1 статті 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя - С.М. Лисиченко