Справа № 445/2335/20
провадження № 2/445/30/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сивака В. М.

секретаря судового засідання Захарчук Н.Я.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок загальною площею 290,3 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,0458 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та автомобіль FAW CA1061, 2008 року випуску, а також визнати право власності на 1/2 частки житлового будинку та земельної ділянки, та стягнути з відповідача половину вартості спірного автомобіля, з урахуванням уточненої позовної заяви, в розмірі 64101,00 грн., в якості грошової компенсації. В обгрунтування позову зазначила, що з липня 2016 року по 04.07.2018 року вона з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З 04.07.2018 року по 03.12.2020 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Спільних дітей у них немає. У позивача є троє неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу, на утримання яких вона від батька дітей отримує аліменти. За період перебування з відповідачем у шлюбі вони придбали незавершений будівництвом житловий будинок, готовність якого на час розірвання шлюбу становить 89% за результатами проведених ними ремонтно-будівельних робіт. Право власності на незавершений житловий будинок та на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій розташований вказаний будинок, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстровано за відповідачем. За час перебування з відповідачем у шлюбі вони разом спільними зусиллями та за спільні кошти провели ряд будівельно-облицювальних робіт по облаштуванню будинку. Окрім того, з сторони позивача допомогу по ремонту будинку та деякі комунікаційні матеріали надавав батько позивача. В період облаштування спірного будинку, сторони проживали у батьків позивача. Також, за час шлюбу, 03.04.2019 року сторонами було придбано автомобіль вантажний марки FAW CA1061, 2008 року випуску, який також було зареєстровано за відповідачем. Однак, 14.07.2020 року даний автомобіль відповідачем без згоди позивача було відчужено та знято з реєстрації. Окрім того, позивач зазначила, що ще до реєстрації шлюбу з відповідачем та під час перебування у шлюбі вона офіційно працювала, мала стабільну роботу та доходи, власні заощадження. Позивач до 2018 року працювала оператором бензозаправки на АЗС. Після звільнення з роботи перебувала на оліку в Золочівському центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю. З 01.02.2019 року здійснювала підприємницьку дяльність з реалізації кованих виробів, пластикових вікон та дверей.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обгрунтування заперечень вказав, автомобіль FAW CA1061, 2008 року випуску, відчужений ним задовго до розірвання шлюбу, а тому кошти отримані від реалізації автомобіля були використані в інтересах сім`ї. Разом з тим, відповідач не погоджується із заявленою позивачем ринковою вартістю спірного автомобіля, яка є явно завищеною. Також заперечив проти стягнення з нього 50000,00 грн. витрат на правову допомогу, оскільки розмір витрат є явно завищеним, не відповідає складності справи та не підтверджений належними доказами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.07.2018 року по 03.12.2020 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 та рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 03.12.2020 року, яким розірвано шлюб між сторонами.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №217212697 від 21.07.2020 року, за відповідачем ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу №1261 від 17.10.2018 року, зареєстровано право власності на незавершене будівництво житлового будинку 56% готовності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також право власності на земельну ділянку площею 0,0458 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :03:021:0053.

Згідно довідки №727 від 28.10.2020 року, виданої КП ЛОР "Золочівське МБТІ", житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами по АДРЕСА_1 згідно інвентаризаційних матеріалів Золочівського МБТІ станом на 01.01.2013 року не зареєстрований на правах власності. Інвентаризаційна вартість житлового будинку незавершеного будівництвом 89% готовності станом на 28.10.2020 року становить 1241190,00 грн.

З інформаційної довідки №31/13-4643-287 від 30.07.2020 року, наданої Територіальним сервісним центром МВС №4643, судом встановлено, що 03.04.2019 року за відповідачем гр. ОСОБА_3 зареєстровано транспортний засіб марки FAW CA1061, 2008 року випуску, та 14.07.2020 року перереєстровано даний автомобіль на нового власника.

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу від 13.01.2022 вартість транспортного засобу марки FAW CA1061, 2008 року випуску, становить 79200,00 грн.

Згідно реєстру застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форми ОК-7 ПФ України за період з 2011 року по 2019 рік, вбачається, що позивач за період 2016-2019 роки отримала дохід в розмірі 185413,39 грн.

З розрахунку заборгованості по аліментах від 02.01.2018 року, судом встановлено, що позивач, на підставі рішення Золочівського районного суду Львівської області від 23.10.2017 року, отримувала аліменти на утримання неповнолітніх дітей від ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові №454/1678/16-ц від 30.01.2019 року.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України (ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним).

Судом встановлено, що сторони, перебуваючи у шлюбі, придбали об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку готовністю 56%. Станом на 28.10.2020 року готовність вказаного об`єкта незавершеного будівництва становить 89%.

Згідно експлікації приміщень будинку садибного типу, спірний житловий будинок складається із цокольного приміщення площею 97,9 кв.м., першого поверху - 96,8 кв.м., другого поверху -95,6 кв.м. Загальна площа незавершеного будівництвом житлового будинку 89% - 290,3 кв.м.

Таким чином, оскільки спірний житловий будинок незавершений будівництвом, відповідно не зданий в експлуатацію та не зареєстрований на правах власності, тому не набуває юридичного статусу житлового будинку, а є лише об`єктом незавершеного будівництва. Разом з тим, враховуючи ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку - 89%, технічні характеристики будинку, що дає можливість визначити частки об`єкту, а відтак може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Окрім того, як встановлено судом, разом із об`єктом незавершеного будівництва сторонами придбана земельна ділянка площею 0,0458 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, та виходячи із презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, є спільною сумісною власністю сторін.

Судом також встановлено, що автомобіль марки FAW CA1061, 2008 року випуску, придбаний під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач відчужив його без згоди позивача, як іншого із подружжя.

Доводи відповідача про те, що спірний автомобіль був ним відчужений ще в період шлюбу із позивачем і кошти, що були отримані від його реалізації були використані в інтересах сім`ї, або ж надання позивачем згоди на продаж спірного автомобіля, не доведені належними та допустимими доказами.

Згідно рішення Золочівського районного суду Львівської області від 03.12.2020 року, судом встановлено, що на момент розірвання шлюбу сторони не вели спільного господарства та не мали спільного бюджету, що спростовує вищевказані доводи відповідача.

Відповідно до положень частини першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Відповідно до позиції Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Постановою Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права власності" N 20 від 22.12.95 зі змінами та доповненнями від 25.05.98 визначено, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.

Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У відповідності до п. п. 1 п. 1Кабінету Міністрів України "Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства" від 21 серпня 2014 року N 358, оціночною вартістю є ринкова вартість, розрахована відповідно до національних стандартів та інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна і майнових прав.

Документ, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору це звіт про оцінку майна (стаття 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

З огляду на наведене, розрахунок дійсної вартості автомобіля 64101,00 грн. (1/2 вартості автомобіля), що поданий позивачем, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.4 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Оскільки вспірний автомобіль є спільною сумісною власністю сторін, то при його поділі суд виходить з рівності часток сторін у справі в об`єктах спільної сумісної власності, тобто по 1/2 частині кожному.

Щодо задоволення позовної вимоги про компенсацію вартості 1/2 спірного автомобіля, суд, виходячи із ринкової вартості вказаного автомобіля - 79200,00 грн., визнеченої, згідно звіту про вартість FAW модель CA1061, 2008 року випуску від 13.01.2022 року, що є єдиним належним та допустимим доказом в матеріалах справи, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної вимоги та стягнення з відповідача в користь позивача 39 600,00 грн., в якості компенсації 1/2 частини спірного автомобіля.

Щодо витрат понесених позивачем на правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в розмірі 50000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

В підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду договір про правничу допомогу № 25 від 24.07.2020 року, ордер до даного договору, табель виконаних робіт по наданню юридичних послуг адвокатом станом на 01.01.2021 року та квитанції про оплату за надану правову допомогу в загальному розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Окрім цього, відповідно до ч. 4, 8 ст. 141 ЦПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку . Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) .

З огляду на наведене, враховуючи, що дана справа не є складною, оскільки щодо даних правовідносин наявна досить численна та усталена судова практика, незначний обсяг документів, що підлягав вивченню сторонами та судом, вартість наданих послуг адвокатом є явно завищеною та не є співмірною із складністю справи та виконаними адвокатом роботами. Тому, на думку суду розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, слід зменшити до 5000,00 грн., що буде справедливим та відповідатиме складності справи, обсягом наданих послуг та часом, витраченим адвокатом.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 11,13, 141, 246, 258, 259, 263-265, 272, 273 ЦПК України,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 :

об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку площею 0,0458 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :03:021:0053, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ;

автомобіль вантажний марки FAW CA1061, 2008 року випуску.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину: об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,0458 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :03:021:0053, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки FAW CA1061, 2008 року випуску, в розмірі 39600,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7260,00 гривень, та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

В задоволенні решти позовних - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. М. Сивак