печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2023 р. суддя Печерського районного суду м. Києва Ільєва Т.Г. розглянувши матеріали заяви Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування в інтересах недієздатного ОСОБА_1 , заінтересована особа: Київський міський відділ державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Представник Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування, який звернувся в інтересгах недієздатного ОСОБА_1 та просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт, що громадянин ОСОБА_1 - є живим.

З врахуванням зазначеного, дослідивши матеріли заяви, суд прийшов до наступного висновку.

Так, згідно зі ст. 46 Цивільного кодексу України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці постійного проживання останньої немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення цих дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до закінчення цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Отже, ЦК України передбачає кілька строків, що мають правове значення для визнання особи такою, що померла: 3 роки - загальний строк; 2 роки від дня закінчення воєнних дій - у разі, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з цими діями; 6 місяців - якщо особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку (внаслідок катастрофи, стихійного лиха тощо); строк, визначений судом, але не менший шести місяців - залежно від конкретних обставин.

Одним з обов`язкових реквізитів змісту актового запису про смерть, а також свідоцтва про смерть є дата смерті. Згідно з ч. 3 ст. 46 ЦК України, днем смерті відсутньої фізичної особи вважається день набрання законної сили рішенням суду про оголошення її померлою. У випадку оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку, а також у зв`язку з воєнними діями суд має право визнати днем смерті цієї фізичної особи день її вірогідної смерті. У цьому випадку дата смерті фізичної особи повинна отримати офіційне підтвердження у резолютивній частині судового рішення.

Рішення суду про оголошення особи померлою, що набрало законної сили, надсилається, крім органу державної реєстрації актів цивільного стану, також до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а в населеному пункті, де немає нотаріуса, - відповідному органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. У разі наявності в населеному пункті кількох нотаріусів, а також у випадках, коли місце відкриття спадщини невідоме, рішення надсилається до державного нотаріального архіву з метою передачі його за належністю уповноваженому нотаріусу для вжиття заходів з охорони спадкового майна.

При цьому, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою.

Відтак, аналіз зазначених норм вказує, що підтвердженням факту, що особа є померлою - є рішення суду.

Разом з цим, з обгрунтувань заявника суд не вбачає належних посилань та доказів, на підставі яких документів ОСОБА_1 був оголошений померлим, а тому взагалі постає питання на підставі яких дій, документів особу визнано померлою та чи взагалі здійснювалась перевірка даної обставини правоохоронними органами.

При цьому, до матеріалів справи долучена копія свідоцтва від 16.11.2021 року, яке видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погуляйко В.А., в якому зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є живим.

Стаття 34 Закону України «Про нотаріат» містить перелік нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси, п. 14 якої передбачено, що нотаріуси посвідчують факт, що фізична особа є живою. Згідно зі ст. 80 Закону, ч. 2 глави 10 розділу 1, п. 1.6 глави 6 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок) у зв`язку із посвідченням факту, що фізична особа є живою, видається відповідне свідоцтво.

Таким чином, у відповідності до зазначеного, ОСОБА_1 ще 16.11.2021 був визнаний живим, відтак, прохання заявника про визнання останнього живим, суд вважає необґрунтованим. Оскільки свідоцтво видане нотаріусом про визнання особи живою наявне, а рішення суду про визнання ОСОБА_1 померлим на підставі чого б можна було звернутись з такою заявою, відсутнє.

Варто зазначити, що відповідно до ч. 2 п. 3, ч. 7ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, в тому числі, у порядку окремого провадження. Окреме провадження призначено для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно дост. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що можуть бути встановлені судом, міститься у ч. 1 ст. 315 ЦПК України. При цьому, за нормою ч. 2 цієї ж статті у судовому порядку можуть бути встановленні також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Отже, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні.

В цейже час, слід звернути увагу,що за змістом статті 42 ЦПК України заінтересованими особами є особи, які беруть участь у справі та які мають юридичну заінтересованість. Це коло визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню та які можуть вплинути на їх права і обов`язки.

Виникнення, зміна чи припинення майнових або особистих немайнових прав нерозривно пов`язано з певними обставинами (діями, подіями), яким закон дає правове значення (юридичні факти). Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом, у зв`язку з його втратою, знищенням архівів тощо. Тому закон дає суду юрисдикцію встановлювати факти, що мають юридичне значення.

Однак, це можливо за певних умов:

1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

3) у заявника немає іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що звернення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування в інтересах недієздатного ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки такі вимоги в силу наведених обставин не можуть встановлюватись в такому порядку.

Таким чином, суд вважає, що дане питання має вирішуватись у позовному провадженні та з поставленням інших вимог, щодо можливого скасування акту реєстрації смерті.

Підсумовуючи все вищевикладене, доходжу висновку, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинсва за правилами окремого провадження, а тому у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Виходячи з наведеного, керуючись ч. 9 ст. 10, п. 1 ч. 1 ст. 186, 293, 294, 315 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті заяви Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування в інтересах недієздатного ОСОБА_1 , заінтересована особа: Київський міський відділ державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т.Г. Ільєва