Провадження № 22-ц/812/504/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2023 року м. Миколаїв

справа № 473/1995/21

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником - адвокатом Намуйлик Мариною Василівною, на рішення Вознесенського міськрайонного Миколаївської області, ухвалене 15 березня 2023 року під головуванням судді Вуїв О.В., повний текст судового рішення складений 17 березня 2023 року,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач зазначав, що 02 травня 2019 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики, за яким відповідач отримала у нього в борг 180 000грн, зі строком повернення до 02 травня 2021 року, про що було складено відповідну розписку в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . За умовами договору ОСОБА_2 зобов`язалася повертати борг частинами по 8 000 10 000 грн. щомісячно.

Оскільки відповідачкою борг не було повернуто, позивач просив стягнути з нього на свою користь заборгованість в сумі 191 288 грн 02 коп., з яких 180 000 грн сума боргу та 11 288 грн 02 коп - 3% річних.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачки адвокат Намуйлик М.В. - просила відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що: розписка про отримання коштів написана та підписана не ОСОБА_2 , а сторонньою особою; у розписці зазначена неправильна інформація щодо особи позичальниці стосовно її паспортних даних; розписка містить суперечливі дані щодо дати її складання та дати отримання позичальницею коштів, оскільки ці дати не співпадають; у розписці не зазначено строк повернення позичальницею коштів; позичальниця не отримувала кошти згідно вказаної розписки, що свідчить про безгрошовість договору позики.

Рішенням Вознесенського міськрайонного Миколаївської області від 15 березня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 02 травня 2019 року б/н у розмірі 180 000 грн, 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за період прострочення платежу з 10 вересня 2019 року по 02 червня 2021 року у розмірі 4 502 гривні 49 коп., а всього в загальному розмірі 184 502 гривні 49 коп. Також стягнуто з відповідачки на користь позивача 1 845 грн. 02 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Намуйлик М.В., просила рішення скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову. Зазначала, що позивачем було надано до матеріалів справи розписку, достовірність якої заперечує відповідачка, та з цієї причини 10 січня 2022 року було подано письмове клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, клопотання було задоволено, відповідачка збиралась прибути в судове засідання 28 лютого 2022 року для особистого надання зразків , але прибути не змогла через початок повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну та активними бойовими діями, які велись на території Миколаївської області, внаслідок яких вона евакуювалась разом з малолітньою дитиною за кордон. Надалі у зв`язку з перебуванням відповідачки за кордоном, представником неодноразово подавались клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення дії воєнного стану. Водночас ухвалою від 15 лютого 2023 року повторно було розглянуто клопотання про призначення експертизи, та цього разу відмовлено у її призначенні. Також апелянт вказує, що надана розписка від 28 серпня 2021 року не відповідає дійсності, в ній невірно зазначені паспортні дані і адреса проживання ОСОБА_2 , зазначено про передачу коштів 02 травня 2019 року, у той час як дата розписки 23 серпня 2019 року, тоді як договір вважається укладеним з моменту передачі грошей, а на момент написання розписки жодні кошти не передавалися. Крім того в порушення ст. 1049 ЦК України у розписці не визначений жодний конкретний строк повернення позики та позивачем не надано жодного доказу щодо пред`явлення ним вимоги до відповідачки щодо повернення нею нібито позичених коштів. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не з`явились.

Від представника позивача адвоката Мальченко І.О. - надійшла зава про розгляд справи без його участі та участі ОСОБА_1 . Також в заяві представник позивача зазначав, що вважає рішення суду законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідачка та її представник про дату час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені: представник ОСОБА_2 адвокат Намуйлик М.В. - шляхом отримання повістки на електронну адресу, зазначену у поданій нею апеляційній скарзі; направлені на адресу місця реєстрації ОСОБА_2 , яка також зазначена в апеляційній скарзі, судові повістки повернулись до суду без вручення з відміткою пошти про відсутність адресата за вказаною адресою (т. 2 а.с. 19, 27), іншої адреси ОСОБА_2 матеріали справи не містять. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 501/1243/20.

Відповідно до частин першої та другої статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Згідно вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 травня 2019 року між сторонами був укладений договір позики, що підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_2 від 23 серпня 2019 року, складеною за участю свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оригінал якою було надано позивачем (т. 1 а.с. 21). Розписка містить достатню інформацію, що дозволяє встановити виникнення між сторонами відносин позики, в тому числі ідентифікувати особу позичальниці та позикодавця, містить інформацію щодо суми позики, а також умов та порядку повернення коштів. За умовами укладеного сторонами договору ОСОБА_2 отримала від позивача в борг грошові кошти в розмірі 180 000 грн та зобов`язалася повертати борг частинами по 8000 - 10000 грн щомісячно в строк до 10 числа кожного місяця до повного повернення коштів. Проте до теперішнього часу відповідачка жодних грошових сум в погашення боргу за вказаним договором позивачу не повернув.

Факт отримання відповідачкою позики від ОСОБА_1 підтверджується як змістом розписки, так і показаннями допитаного судом свідка ОСОБА_4 , який пояснив, що розписку складала ОСОБА_2 власноруч в його присутності, під час її написання відповідачка підтвердила своє зобов`язання щодо повернення позивачу раніше отриманих у борг коштів.

Доказів на спростування вказаних обставин відповідачкою не надано.

Верховний Суд у постановах від 09 лютого 2022 року у справі 523/11575/16 та від 23 лютого 2022 року у справі №639/4467/18 зазначав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не збігатися з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передання коштів у борг.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність доводів представника ОСОБА_2 про безгрошовість договору позики.

Установивши, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору позики, суд першої інстанції відповідно до вищевикладених вимог закону зробив правильний висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості за договором позики в сумі 180 000 грн. 00 коп.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки вони зроблені відповідно до норм матеріального права та фактичних обставин справи, встановлених судом на підставі повно та всебічно досліджених доказів.

Крім того, правильним є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивачки процентів відповідно до ст. 625 ЦК України. При цьому судом першої інстанції було вірно враховано, що умовами укладеного сторонами договору не був передбачений розмір процентів за користування позиченими коштами. Крім того, договором був встановлений обов`язок позичальниці повернути позику частинами (з розстроченням) у розмірі не менше 8000 грн щомісячно в строк до 10 числа кожного місяця до повного повернення, а невиконання позичальницею умов договору позики розпочалося з 10 вересня 2019 року, і саме з цієї дати позивач має право на отримання 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання. За такого суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на отримання 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за весь період прострочення платежу, виходячи з розміру щомісячного простроченого платежу (частини суми боргу, що не була повернута позичальником у відповідний місяць) та періоду такого прострочення, а тому обґрунтовано стягнув з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за період прострочення платежу з 10 вересня 2019 року по 02 червня 2021 року у розмірі 4 502 гривні 49 коп.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідачка, заперечуючи достовірність розписки, заявляла у суді першої інстанції клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та збиралась прибути в судове засідання 28 лютого 2022 року для особистого надання зразків почерку, але через початок повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну та активними бойовими діями, які велись на території Миколаївської області, вона евакуювалась разом з малолітньою дитиною за кордон, в зв`язку із чим її представник неодноразово клопотав про відкладення розгляду справи до закінчення дії воєнного стану, проте ухвалою суду від 15 лютого 2023 року відмовлено у призначенні експертизи, то слід зазначити наступне.

Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (частина перша статті 102 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Частиною першою статті 107 ЦПК України передбачено, що матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи.

Пунктом 3.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5, передбачено, що експертиза проводиться після подання органом (особою), який (яка) її призначив(ла) (залучив(ла) експерта), матеріалів, оформлених згідно з вимогами процесуального законодавства та цієї Інструкції.

Згідно з пунктами 1.3, 1.6, 1.7 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5, для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (літерні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження у справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку та (або) підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи або виконані після відкриття провадження у справі та є як пов`язаними зі справою, так і не пов`язаними з її обставинами; експериментальні зразки почерку та (або) підпису, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням такої експертизи.

Відбирати експериментальні зразки почерку необхідно у два етапи. На першому етапі особа, почерк якої підлягає ідентифікації, виконує текст за тематикою, близькою до досліджувального об`єкта, у звичних умовах (сидячи за столом, із звичним приладдям письма, при денному освітленні). На другому етапі зразки відбираються під диктовку тексту, аналогічного за змістом тому, що досліджується, або спеціально складеного тексту, який містить фрази, слова і цифри, узяті з рукописного тексту, що досліджується. На цьому етапі зразки відбираються в умовах, що максимально наближаються до тих, у яких виконувався рукописний текст, що досліджується, тобто в тій самій позі (лежачи, стоячи тощо), таким самим приладдям письма та на папері того самого виду (за розміром, лінуванням, характером поверхні тощо), що й документ, який досліджується. Якщо буде помічено, що той, хто пише, намагається змінити свій почерк, темп диктовки слід прискорити.

У разі коли тексти, що досліджуються, і особливо підписи виконувались на бланках (касові ордери, квитанції, поштові перекази, платіжні відомості тощо), експериментальні зразки слід відбирати на таких самих бланках або на папері, що розграфлений відповідно до бланка.

Якщо розташування підпису, що досліджується, не визначається характером документа, експериментальні зразки відбираються на окремих аркушах як лінованого, так і нелінованого паперу.

Після нанесення 10 - 15 експериментальних підписів аркуші паперу треба міняти.

Якщо рукописний текст, що досліджується, виконано друкованими літерами і цифрами або спеціальним шрифтом (креслярським, бібліотечним тощо), експериментальні зразки на другому етапі також повинні бути виконані друкованими літерами і цифрами або відповідним шрифтом.

Переписування з документа, що досліджується, або з машинописного (друкарського) тексту неприпустиме.

Якщо вбачаються підстави, що виконавець досліджуваного рукописного тексту намагався змінити свій почерк (писав лівою рукою, з іншим нахилом тощо), додатково відбираються зразки, виконані таким самим чином.

Якщо дослідженню підлягає рукописний текст, то вільні та експериментальні зразки надаються у вигляді текстів. При дослідженні підписів та обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) вільні та експериментальні зразки надаються як у вигляді відповідних текстів (записів), так і у вигляді підписів.

Експериментальні зразки посвідчуються органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта). У посвідчувальному написі зазначаються прізвище, ім`я та по батькові виконавця, а також особливості зразка (написані лівою рукою, спеціальним шрифтом тощо).

З матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2022 року представником відповідачки було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою визначення, чи виконаний текст розписки від 23 серпня 2019 року, а також підпис у розписці від імені ОСОБА_2 відповідачкою чи іншою особою? Призначення експертизи просила доручити експертам Миколаївського НДЕКЦ МВС України.

Згідно технічного запису судового засідання від 10 січня 2022 року, яке відбувалось без участі відповідачки, судом було роз`яснено її представнику адвокату Намуйлик М.В. - про необхідність особистої явки ОСОБА_2 в судове засідання для відібрання судом експериментальних зразків її підпису та почерку у разі задоволення клопотання про призначення експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що з 25 січня 2022 року по 15 лютого 2023 року представником відповідачки було подано 17 клопотань про відкладення підготовчого засідання, в тому числі: 24 січня 2022 року та 08 лютого 2022 року у зв`язку з хворобою відповідачки; 29 квітня 2022 року, 13 травня 2022 року, 26 травня 2022 року, 08 червня 2022 року, 03 серпня 2023 року, 23 серпня 2023 року, 21 жовтня 2022 року, 08 листопада 2022 року у зв`язку з бойовими діями на території України, а також перебуванням відповідачки та її представника за межами України; 21 листопада 2022 року, 05 грудня 2022 року, 16 грудня 2022 року, 05 січня 2023 року, 19 січня 2023 року, 01 лютого 2023 року, 14 лютого 2023 року у зв`язку з бойовими діями на півдні України та енергетичними проблемами, що унеможливлюють участь відповідачки та її представника у розгляді справи.

Ухвалою від 15 лютого 2023 року суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання представника відповідачки про призначення експертизи, оскільки ОСОБА_2 протягом строку проведення підготовчого засідання на вимогу суду не надала суду експериментальні зразки свого почерку та підпису, що унеможливлює призначення та проведення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від цієї ж дати було закрито підготовче провадження у даній справі та призначена справа до судового розгляду на 28 лютого 2023 року.

27 лютого 2023 року представником відповідачки було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнним станом в Україні, що унеможливлюють участь відповідачки та її представника у розгляді справи, в зв`язку із чим судове засідання було відкладено на 15 березня 2023 року. Проте 14 березня 2023 року представником відповідачки знову було подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке було обґрунтовано аналогічними обставинами в задоволенні якого судом було відмовлено.

При цьому суд правильно врахував положення п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, відповідно яких одним з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом, та обґрунтовано вважав, що зазначені представником відповідачки обставини з урахуванням ситуації у Миколаївській області на час розгляду справи не є беззаперечними обставинами та перешкодами, які унеможливлюють участь відповідачки та її представника у розгляді справи.

Частиною другою статті 43 ЦПК України встановлені зокрема такі обов`язки учасників справи: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Приписами частини першої статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України передбачено, що суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом та запобігає зловживанню учасниками судового процесу їх правами та вживає заходів для виконання ними їх обов`язків.

Жодного разу Бурса К.В. до суду першої інстанції в призначені судові засідання не з`явилась, що унеможливлює відібрання судом експериментальних зразків її підпису та почерку у разі задоволення клопотання про призначення експертизи.

За таких обставин суд був позбавлений можливості відібрати експериментальні зразки підпису, тому він правильно відхилив клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи та визнав можливим розглянути справу за відсутності відповідачки та її представника.

Згідно з положеннями частини третьої статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

На виконання вищевказаних положень частини третьої статті 102 ЦПК України ні відповідачкою, ні його представником не надано іншого висновку експерта з цього приводу, який вказував би на інші обставини чи давав би підстави сумніватися у обставинах, які просить підтвердити за допомогою судово-почеркознавчої експертизи ОСОБА_2 .

Також відповідач не надав і докази відсутності можливості проведення указаної експертизи самостійно або ухилення від її проведення учасником справи.

Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи до суду апеляційної інстанції не було заявлено.

Апеляційним судом встановлено, що позивачем долучено до справи оригінал розписки, що спростовує доводи відповідача про відсутність у справі належних доказів на підтвердження існування боргових зобов`язань.

Відомостей щодо звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів з приводу підробки її почерку та підпису у розписці матеріали справи не містять і на таке ані відповідачка, ані її представник не посилались.

Отже доводи апеляційної скарги про те, що розписка складена не ОСОБА_2 , а іншою особою, не можуть бути враховані у зв`язку з їх недоведеністю.

Посилання апеляційної скарги про неврахування судом правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц є безпідставними, скільки в наведеній постанові та у справі, що переглядається в апеляційному порядку, установлені різні фактичні обставини справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником - адвокатом Намуйлик Мариною Василівною, залишити без задоволення.

Рішення Вознесенського міськрайонного Миколаївської області від 15 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 14 липня 2023 року