Справа № 940/253/21 Головуючий І інстанція- Косович Т.П.
Проваження № 22-ц/824/4540/2023 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 квітня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Олешко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Горошків-Агро» на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 09 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Горошків-Агро», третя особа Центр надання адміністративних послуг Тетіївської міської ради Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивований тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 серпня 2013 року вона є власником земельної ділянки розміром 2,3900, кадастровий номер кадастровий номер :06:007:0027,з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Горошківської сільської ради Тетіївського району Київської області. Вказувала, що 19 грудня 2013 року між нею і відповідачем було укладено договір оренди цієї ділянки строком на 5 років, однак відповідач виплачував орендну плату несвоєчасно і не в повному розмірі. Не маючи на руках договору оренди, вона звернулася до відповідача, який надав їй договір оренди № 199 від 20 лютого 2018 року із строком дії 10 років. Вказує, що цей договір нею не укладався і не підписувався, а тому вона у травні 2020 року звернулася до поліції, де було порушено кримінальне провадження № 0000142 від 08 травня 2020 року за ознаками підробки підпису за ст.358 КК України. В ході розслідування у кримінальному провадженні проведена почеркознавча експертиза, яка встановили, що підпис у договорі їй не належить. Вважає, що договір оренди від 20 лютого 2018 року є неукладеним, а його реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, порушує її права і є свавільним позбавленням її власності, що суперечить ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

У зв`язку з наведеним, просилаусунути перешкоди у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,39 га, кадастровий номер :06:007:0027, яка розташована на території Горошківської сільської ради Тетіївського району Київської області, шляхом повернення земельної ділянки в її користування, та скасувати державну реєстрацію іншого речового права на нерухоме майно: права оренди даної земельної ділянки, номер запису пр

- 2 -

інше речове право 25898624 від 20.04.2018 року, а також стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 09 вересня 2022 року позов задоволено. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,39 га, кадастровий номер :06:007:0027, яка розташована на території Горошківської сільської ради Тетіївського району Київської області, шляхом повернення земельної ділянки в її користування та скасовано державну реєстрацію іншого речового права на нерухоме майно: права оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,39 га, кадастровий номер :06:007:0027, яка розташована на території Горошківської сільської ради Тетіївського району Київської області, номер запису про інше речове право 25898624 від 20 квітня 2018 року. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ТОВ «Горошків-Агро» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у позові, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що при розгляді даної справи підлягає доказуванню не тільки порушення прав позивачки, а й те, чи не здійснила остання жодної дії на виконання договору оренди, в тому числі чи не отримувала орендну плату, що б свідчило про визнання нею договору оренди. Суд не врахував, що на підтвердження факту виконання сторонами договору оренди № 199 від 20 лютого 2018 року надано копії квитанцій від 29 листопада 2018 року на суму 14000 грн. про сплату орендної плати та додаткової винагороди 4000 грн. за укладання договору на новий строк, копії квитанцій від 29 листопада 2019 року на суму 9995 грн., копії відомостей про отриманя 14000 грн. за 2020 рік. Окрім того, позивачкою не доведено в чому плягає порушення її прав, оскільки сторони виконували умови договору і претензій не було. Також, судом не дотримано вимог щодо реституції сторін відповідно до положень ст.216 ЦК України.

Позивачка ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив її позов, а доводи апеляційної скарги ТОВ «Горошків-Агро» є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Відповідач ТОВ «Горошків-Агро» належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується судовими повістками, направленими 15 березня 2023 року на офіційні електронні адреси ТОВ «Горошків-Агро» та його представника адвоката Завальнюка В.В., вказані в апеляційній скарзі з підтвердженням про їх отримання. Відповідач до суду не з`явився, представника не направив, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Позивачка належним чином повідомлена про розгляд справи подала заяву про розгляд справи у її відсутність, поданий відзив на апеляційну скаргу підтримала, просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що оспорюваний договір оренди землі позивачка не підписувала, умови його не погоджувала, а відтак даний договір є таким що не не відбувся і є неукладеним. За таких

- 3 -

обставин державна реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права і законні інтереси позивачки як власника земельної ділянки розміром 2,3900 га з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва та не відповідає вимогам закону. При цьому суд виходив з того, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно приписів ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони та якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності, зокрема, громадян, здійснюється на підставі договору оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ч.4 ст.124 ЗК України, ст.13 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається в письмовій формі (ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом є власником земельної ділянки площею 2,39 га, кадастровий номер :06:007:0027, яка розташована на території Горошківської сільської ради Тетіївського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 серпня 2013 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 7909943 від 13 черпня 2013 року.

19 грудня 2013 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Горошків-Агро» був укладений договір оренди даної земельної ділянки строком на 5 років, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 26 березня 2018 року (а.с.8 зворот).

Також судом встановлено, що після звернення позивачки до відповідача, останній надав позивачці договір оренди спірної земельної ділянки № 199 , укладений між ОСОБА_1 і ТОВ «Горошків-Агро» 20 лютого 2018 року строком на 10 років, зареєстрований державним реєстратором Тетіївської районної державної адміністрації Овчінніковою Л.С. 20 квітня 2018

- 4 -

року, номер запису про інше речове право 25898624, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 122049875 від 26 квітня 2018 року.

Після ознайомлення із наданим відповідачем договором оренди, позивачка звернулася до Тетіївського ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області, в якому відкрите та перебуває кримінальне провадження № 0000142 від 08 травня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України за фактом підробки підпису ОСОБА_1 у договорі оренди землі № 199 від 20 лютого 2018 року.

В межах даного кримінального провадження проведена почеркознавча експертиза. Як вбачається із висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 29953/29954/21-32 від 26 січня 2022 року що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» розділу «Місцезнаходження та реквізити сторін:» у договорі оренди землі № 199 від 20 лютого 2018 року, укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «Горошків-Агро» щодо земельної ділянки площею 2,39 га, кадастровий номер :06:007:0027, яка розташована на території Горошківської сільської ради Тетіївського району Київської області, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням її підпису.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що оспорюваний договір оренди землі позивачка не підписувала, умови його не погоджувала, а відтак даний договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини оренди (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц п.п.7.17-7.18).

За таких обставин висновки суду про наявність підстав для усунення першкод позивачці шляхом повернення земельної ділянки в її користування є правильними (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц).

Також, колегія суддів погоджується із рішенням в частині скасування реєстрації права оренди за відповдіачем з огляду на таке.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст.ст.125, 126 ЗК України).

Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. А згідно ч.4 ст.3 цього Закону будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.27 цього Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації.

Оскільки оспорюваний договір оренди землі між сторонами в установленому законом порядку не укладався і відповідно ні у позивачки, ні у відповідача ТОВ «Горошків-Агро» не виникло прав і обов`язків за цим договором, то державна реєстрація права оренди на належну позивачці земельну ділянку розміром 2,3900 га порушує її права і законні інтереси та не відповідає вимогам закону.

- 5 -

За таких обставин, суд вірно задоволив вимоги в частині скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки за ТОВ «Горошків-Агро» на підставі договору оренди землі від 20 лютого 2018 року, оскільки витребування чи повернення позивачці цієї ділянки без припинення права відповідача на її використання, суперечить закону, а тому скасування державної реєстрації права оренди за відповідачем, проведеного на підставі неукладеного договору оренди, є належним і ефективним способом захисту прав позивача, оскільки сприяє юридичній визначеності у правовідносинах між сторонами (п.64,67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц).

Доводи апеляційної скарги про те, що при розгляді даної справи підлягає доказуванню не тільки порушення прав позивачки, а й те, чи не здійснила остання дій на виконання договору оренди, зокрема чи чи не отримувала орендну плату, водночас суд не врахував, що на підтвердження факту виконання сторонами договору оренди надано копії квитанцій та відомостей про отримання орендної плати позивачкою, що свідчить про визнання нею договору оренди, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Позивачка категорично заперечує як факт укладення так і факт її обізнаності про наявність договору оренди № 199 від 20 лютого 2018 року, а відтак згідно приписів процесуального закону відповідач має довести суду обставини щодо погодження та виконання цього договору з боку позивачки.

Зокрема позивач мав довести суду наявність наступних обставин: по-перше, що позивачка була обізнана про укладання вказного догвору № 199 від 20 лютого 2018 року і виникнення між сторонами правовідносин оренди за цим договором; по-друге, позивачці перераховувалася орендна плата відповідачем і саме за цим договором і по-третє, що позивачка розуміла за яким договром і за що саме вона отримує кошти та погодилася з цим.

Посилаючись на вказані обставини відповідач всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що вказані до моменту звернення до поліції у травні 2020 року позивачка була обізнана щодо укладання договору оренди, і що перераховані кошти були перераховані саме ТОВ «Горошків-Агро» і саме за цим договором.

Зокрема із поданих квитанцій вбачається, що транзакцї щодо перерахунку на карту позивачки певних сум здійснювався різними фізичними особами ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,) із особистих рахунків цих осіб (т.1 а.с.53-54).

Будь-які докази, що перераховані третіми особами грошові кошти належать відповідачу, відсутні, як і відсутні докази, що фізичні особи за транзакціями є представниками відповідача, оскільки у дублікатах квитанцій про перерахунок коштів на картку позивачки, взагалі відсутні як відомості, що платником коштів є відповідач ТОВ «Горошків-Агро», або що перерахування вчиняється від його імені, так і відсутнє призначення платежу, зокрема, що це орендна плата за договром оренди з датою і номером, а зазначено лише про перерахування готівки за платіжними картами.

З урахуванням того, що 19 грудня 2013 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Горошків-Агро» був укладений попередній договір оренди даної земельної ділянки, а також посилань позивачки на несвоєчасну у не в повному обсязі сплату орендної плати за цим договором, наведені вище доводи відповідача щодо обізнаності позивачки про укладення догвоору та його викоанння є безпідставними.

Щодо відомостей про оплату орендної плати за 2020 рік, то суд першої інстанції вірно не взяв їх до уваги, як очевидно сумнівні, оскільки вже у травні 2020 року позивачка звернулася до поліції із заявою про вчинення злочину, що очевидно та поза всяким розумним сумнівом суперечить даним відомостям.

- 6 -

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не довела порушення своїх прав безпідставні.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Судом встановлено, що на підставі договору оренди, який є неукладеним, належна позивачці на праві власності земельна ділянка використовується відповідачем і речові права оренди на цю ділянку зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та надають відповідачу право користуавння і володіння цією ділянкою. Наведене у свою чергу переконливо свідчить про порушення прав позивачки, оскільки остання не може зійснювати права користування та розпоряджання земельною ділянкою, в тому числі укладення догвоору оренди, з огляду на реєстрацію парва оренди на користь відповідача.

Доводи апеляційної скарги про недотримання судом вимог щодо реституції сторін відповідно до положень ст.216 ЦК України не грунтуються на законі.

Відповідно до положень ст.216 ЦК України, реституція, тобто поверненн отриманого сторонами за правочином застосовується лише у випадку визнання правочинку недійсним, або встанволення його нікчемності, що в даній справі не встановлено.

Судом встановлено, що договір оренди оренди землі № 199 від 20 лютого 2018 року є неукладеним, а відтак до нього наслідки не застосовуються.

Такі роз`яснення містяться у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно якого не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзивах, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний

- 7 -

суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Горошків-Агро» залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 09 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. . У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: