Справа № 632/1447/21
провадження № 2/632/59/23

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2023 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючої судді Библіва С.В. при секретарі Кузьменко М.В., розгля нувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайському Лозівського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку рухомого майна суд,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, в якому просить суд, визнати за нею право власності на ідеальну частку мотоцикла типу А, марки ВМW, модель К 1300 S, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 та стягнути витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем у справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2002 року до його розірвання за рішенням суду від 13.07.2017 року. Під час перебування у шлюбі вони придбали мотоцикл типу А, марки ВМW, модель К 1300 S, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Після розірвання шлюбу за спільною згодою мотоцикл залишився в користуванні ОСОБА_2 до того, як за його обіцянкою, він подарить його їхньому спільному синові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на той час був ще неповнолітнім. Тобто спору щодо поділу мотоцикла на той час не було. Зараз дитина вже повнолітня, але до сьогоднішнього дня відповідач мотоцикл синові так і не подарував.

Придбаний подружжям мотоцикл є спільним майном подружжя і є неподільною річчю, тому позивачка просить суд в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на ідеальну частку мотоцикла, а іншу ідеальну частку мотоцикла залишити у власності відповідача.

09.08.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 02.09.2021 року.

31.08.2021 року до суду надійшла заява від відповідача про застосування строку давності.

02.09.2021 року підготовче засідання відкладено на 04.10.2021 року у зв`язку із заявленим строком давності та відсутності відомостей про те, що позивачці про це відомо.

З 04.10.2021 року підготовче засідання відкладено на 16.11.2021 року через технічну неможливість провести відеконференцію із представником позивача.

З 16.11.2021 року підготовче засідання відкладено на 21.12.2021 року через задоволення заяви відповідача про відкладення засідання за сімейними обставинами.

З 21.12.2021 року підготовче засідання відкладено на 02.02.2022 року за заявою позивача через карантин.

З 02.02.2022 року підготовче засідання відкладено на 15.03.2022 року через перебування судді у черговій відпустці.

У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ розгляд справи було відкладено, призначено на 12.12.2022 року, яке відкладено на 14.02.2023 року через відсутність належного повідомлення відповідача.

14.02.2023 року підготовче засідання закрито з призначенням справи до розгляду по суті на 10.04.2023 року. Відзиву на позов не надано.

У судовому засіданні представник позивачки, адвокат Ларичев В.В., позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову по-перше, з підстав пропуску позивачкою строку звернення до суду із цим позовом; по-друге, у нього в наявності наразі спірного мотоциклу немає, бо його вкрадено, про що він звертався до органів поліції, та безрезультатно; по-третє вони вже ділили майно подружжя, проте, предметом поділу мотоцикл не був, що свідчить про те, що позивачка погодилася, що він залишається у його власності.

Вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Зокрема, судом встановлено, не оспорюється сторонами та підтверджується матеріалами справи, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2002 року до його розірвання за рішенням суду від 13.07.2017 року (а.с.5, 23-25). Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6). В період шлюбу 21.05.2013 року подружжям було придбано мотоцикл типу А, марки ВМW, модель К 1300 S, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.7), який зареєстрований одноосібно за ОСОБА_2 .

Згiдно положень ст. 5 ЦПК України суд, здiйснюючи правосуддя захищає права, свободи та iнтереси фiзичних осiб у спосiб, визначений законами України. Перелiк способу захисту цивiльних прав та iнтересiв мiститься в статтi 16 ЦК України. Цей перелiк не є вичерпним i суд може захистити цивiльне право або інтерес iншим способом, що встановлений законом або договором.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, з матеріалів справи достовірно вбачається, що спірне майно набуте під час шлюбу є спільним майном подружжя, є спільною сумісною власністю та подружжя користується рівними правами на це майно.

Відповідно до ст. 183 ЦК України речі є подільні та неподільні. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Таким чином, суд зазначає, що автомобіль є неподільною річчю.

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (неподільна річ), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Статтею 71 СК України передбачено способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку та інше, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Пунктом 25 ППВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Добровільно поділити майно у виді мотоциклу подружжю не вдалося, бо мотоцикл є неподільною річчю, натепер ним одноосібно користується чоловік, а дружина позбавлена такого права, бо мотоцикл одноосібно зареєстрований на відповідачеві, а її частка у цьому майні, як дружини є прихованою. Оскільки ні позивачка, ні відповідач не ставить перед судом питання про компенсацію половини вартості мотоцикла шляхом внесення вказаної суми на депозитний рахунок суду та і згоди такої жодна сторона не надає, суд доходить висновку про визнання ідеальних часток подружжя в мотоциклі без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Щодо застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно ч.4 ст. 267 цього ж Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Шлюб розірвано ще 13.07.2017 року, а даний позов подано до суду 31.08.2021 року, тобто більш ніж через чотири роки.

Пунктом 15 ППВСУ від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15.

Отже, початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними. Сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя.

Факт наявності рішення Печерського районного суду міста Києва від 26.12.2018 року про поділ майна подружжя між сторонами у цій справі, де предметом поділу були три квартири та автомобіль, а спірного мотоциклу не було, не свідчить про те, що він автоматично став власністю ОСОБА_2 . Цей факт може свідчити лише про відсутність на момент ухвалення судового рішення спору щодо нього і не виключає наявності частки ОСОБА_1 у праві власності на нього. Зі слів позивачки, мотоцикл мав би бути подарований відповідачем спільному синові, який на момент поділу квартир та автомобіля був неповнолітнім, тобто, дійсно спору про нього не було, як по первісному позову, так і по зустрічному. Повнолітнім син став нещодавно 21.06.2020 року, а мотоцикл досі перебуває у володінні відповідача, що послугувало зверненню до суду про його поділ.

Таким чином, заява позивача про застосування наслідків порушення строку позовної давності задоволенню не підлягає за необґрунтованістю.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Судові витрати по справі здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі зазначеного та керуючись ст. ст. 60, 68, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 5, 16, 364, 370 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву представника ОСОБА_2 , адвоката Омеляненка Богдана Володимировича, про застосування наслідків спливу строку позовної давності залишити без задоволення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку мотоцикла - задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на ідеальну частку мотоцикла типу А, марки ВМW, модель К 1300 S, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Іншу ідеальну частку мотоцикла типу А, марки ВМW, модель К 1300 S, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 залишити у власності ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення його повного тексту.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , і.н. НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 20.04.2023 року.

Суддя:С. В. Библів