Справа № 638/1242/22
Провадження № 2/638/1475/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06.07.2023 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді Штих Т.В.

за участі секретаря Зайченка Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно договору від 01 жовтня 2019 року та боргової розписки, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 останній отримав грошові кошти у сумі еквівалентній 3400 ( три тисячі чотириста) доларів США. Позичальник зобов`язався повернути кошти у розмірі та в термін, встановлені умовами договору та розписки. Позивач виконав свої обов`язки перед відповідачем, натомість відповідач не виконав свої вимоги перед позивачем. Позивач просить стягнути на його користь з відповідача суму боргу за договором 82271,41 гривень, інфляційні витрати 7898,08 гривень, три відсотки річних 2637,18 гривень, неустойку у вигляді пені 320856,90 гривень, неустойки у вигляді штрафу 16454,28 гривень, всього суму 430117,85 гривень.

Відповідно до ухвали від 09 лютого 2022 року провадження у справі відкрите ( суддя Невеніцин Є.В.).

Відзив на позов не надходив.

Відповідно до розпорядження від 25 жовтня 2022 року № 02-06/154 справа передана на розгляд судді Штих Т.В.

Відповідно до ухвали від 28 жовтня 2022 року справа прийнята до провадження.

Відповідно до ухвали від 06 червня 2023 року підготовче провадження закрите, справа призначена у судовий розгляд.

Сторони у судове засідання не з`явились.

Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вивчивши матеріали вказаної цивільної справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до копії договору позики від 01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 зобов`язується передати ОСОБА_2 безпроцентну позику у розмірі 3400 ( три тисячі чотириста) доларів США. Позика надавалась до 01 січня 2021 року.

Відповідно до копії розписки від 01.10.2019 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 3400 доларів США.

Долучено довідку про офіційний курс щодо іноземних валют станом на 01.10.2019.

Відповідно до копії претензії № 1 20.12.2021 року ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 щодо сплати заборгованості за договором позики від 01.10.2019.

Позивачем надано копії паспорта громадянина України ОСОБА_2 та в поганій якості довідку ІПН ОСОБА_3 .

Інших доказів по позову не надано.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборогу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під виконанням зобов`язань розуміють вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов`язків, що випливають із зобов`язання.

Недотримання таких вимог призводять до порушення зобов`язань. Зобов`язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання, або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання: сплата неустойки: відшкодування збитків та моральної шкоди.

При цьому, перелік правових наслідків, вказаних у статті 611 ЦК України не є вичерпним.

В свою чергу, відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або с необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Також слід зазначити, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Відповідно до вказаної ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Проте суд вважає, що сторона позивача не надала належних та допустимих доказів того договір було укладено та гроші отримані.

У судове ж засідання позивач жодного разу не з`явився, про час та дату судових засідань повідомлявся належним чином.

31 березня 2023 року звертався до суду з метою ознайомлення з матеріалами справи, з якими ознайомився 04 квітня 2023 року. Робив запити на отримання інформації щодо руху справи. Проте у судове засідання так і не з`явився, оригіналів доказів суду не надано.

Всі документи надані до суду в копіях, що позбавляє можливості суд дійти до висновку про справжність документів, та виключити існування інших рішення, ухвалених по вказаним документам про стягнення.

Окремо суд звертає увагу на відсутність пояснень про долучення позивачем до матеріалів позову копії паспорту відповідача- ОСОБА_3 та довідки ІНН. Джерело походження вказаних доказів відсутнє. Жодний документ не посвідчений у належний спосіб.

Суд також акцентує що не зрозуміло яка ж саме сума була отримана ОСОБА_3 3400,00 доларів США ( відповідно до розписки) чи еквівалент вказаної суми, яку зараз просить стягнути позивач в національній валюті України. Вказані обставини суттєво впливають на розрахунок заборгованості, якщо вважати, що кошти відповідачем таки отримані.

Всі вказані обставини свідчать про неможливість задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, ч. 6 ст. 259, ст. 268, 280-282, 351, 352, 355 ЦПК України, ст.545, 625, 1046, 1047, 1050 ЦК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики залишити без задоволення.

Судові витрати вважати сплаченими позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 12 липня 2023 року.

Суддя: Т.В. ШТИХ.