СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18376/21

пр. № 2/759/190/23

05 квітня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.

при секретарі Істоміній О.Г.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування в частині встановлення сервітуту та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року позивачі звернулись до Святошинського районного суду м. Києва із позовом, в якому просить розірвати договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 від 28.06.2012 року в частині встановлення на користь ОСОБА_3 сервітуту між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та виселити ОСОБА_3 із зазначеної квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 22.03.2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено шлюб.

Зі свідоцтва про право власності на житло від 25.11.2003 року, виданого Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією, вбачається, що власниками квартири АДРЕСА_1 були ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , у власності яких перебувало по 1/3 частини квартири у кожного.

28.06.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування частки квартири, відповідно до п. 1 якого даруватель подарував 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткаченко Л.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1277.

Також відповідно до п. 10 вищевказаного договору сторони досягли домовленості про встановлення сервітуту, який полягає в особистому праві дарувальника безоплатно та безстроково користуватись дарунком відповідно до його цільового призначення.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.07.2020 року № 759/11569/20, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано.

Позивачі стверджують, що їх сусіди та інші особи постійно скаржаться на антисоціальний спосіб життя ОСОБА_3 , систематичне порушення правил співжиття та добросусідства, зловживання ним алкогольними напоями.

У зв`язку із вищевикладеним позивачі стверджують, що дії відповідача порушують права та законні інтереси позивачів та інших мешканців будинку, в якому розташована квартира, оскільки дії відповідача не дозволяють позивачам вільно розпоряджатись належною їм квартирою, яка, в свою чергу, приводиться відповідачем в непридатний для проживання стан через неправомірні дії відповідача, оскільки той зловживає спиртними напоями, регулярно та систематично порушує правила співжиття та добросусідства.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.09.2021 року відкрито провадження по даній справі у порядку загального позовного провадження (а.с. 50-51).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 69-70).

Позивачка ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити.

Відповідач до суду не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника та свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що 22.03.2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено шлюб (а.с. 19).

Зі свідоцтва про право власності на житло від 25.11.2003 року, виданого Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією, вбачається, що власниками квартири АДРЕСА_1 були ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , у власності яких перебувало по 1/3 частини квартири у кожного (а.с. 20).

28.06.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування частки квартири, відповідно до п. 1 якого даруватель подарував 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткаченко Л.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1277 (а.с. 22-23).

Також відповідно до п. 10 вищевказаного договору сторони досягли домовленості про встановлення сервітуту, який полягає в особистому праві дарувальника безоплатно та безстроково користуватись дарунком відповідно до його цільового призначення.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.07.2020 року № 759/11569/20, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 24-25).

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно ч. 1, 2 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Як на підставу розірвання договору дарування в частині встановлення сервітуту позивачка посилається на порушення прав та законних інтересів позивачів та інших мешканців будинку, приведення відповідачем квартири у непридатний стан.

Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Пленум Верховного суду України в п.17 постанови № 2 від 12 квітня 1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України роз?яснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

З аналізу вимог ст. 116 ЖК України вбачається, що підставою для виселення може бути лише систематичне руйнування чи псування жилого приміщення, використання його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співвжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Свідок ОСОБА_5 зазначила, що вона є приятелькою позивачки та регулярно бачила відповідача у нетверезому стані і вказала, що той регулярно проявляв агресію до позивачки, у зв?язку з чим вона не має можливості проживати у власній квартирі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно приписів ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 цього Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 цього Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 цього Кодексу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилаючись на систематичне порушення відповідачем правил співжиття та добросусідства, приведення квартири у непридатний для проживання стан як на підставу для припинення сервітуту позивачі жодного доказу цих обставин не надали, відомостей про те, що відповідач притягувавсядо кримінальної або адміністративної відповідальності, або що до нього вживались заходи попередження чи громадського впливу, які не дали позитивних результатів, матеріали справи не містять. Не надано доказів того, що відповідач чинить перешкоди та робить неможливим проживання в квартирі, яка складається із трьох кімнат, позивачам як власникам даної квартири.

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено передбачених ст. 116 ЖК України підстав для розірвання договору дарування в частині встановлення сервітуту та виселення відповідача із квартири АДРЕСА_1 , а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 401, 406 ЦК України, ст. 116 ЖК України, ст. ст. 2, 12, 13, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування в частині встановлення сервітуту та виселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13.04.2023 року.

Суддя Т.В. Кириленко