Справа № 758/6554/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2023 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Головчака М. М.,

за участю секретаря судового засідання - Губенко О. М.,

представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) - Грицика Д.С. , відповідача (третьої особи за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 , відповідача (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Тетяна Володимирівна, ОСОБА_6 , про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на частку в порядку спадкування за законом та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , треті особи: Десята київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на частку у квартирі, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В., ОСОБА_7 про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на частку в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 19.10.2020.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира придбана 30.05.1997 за Договором купівлі-продажу нерухомості між ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (Продавці) та ОСОБА_8 , ОСОБА_12 (Покупці).

03.06.1997 право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_8 та ОСОБА_12 без визначення часток в Київському міському бюро технічної інвентаризації за записом до Реєстраційної книги № 5280, що підтверджується реєстраційною посвідкою та інформаційною довідкою № КВ -2021 № 6336 від 26.02.2021.

18.12.2020 Десятою київською державною нотаріальною конторою зареєстровано в Спадковому реєстрі спадкову справу № 66966627, номер у нотаріуса 954/2020 після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживала: АДРЕСА_1 . З заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7

ОСОБА_7 відмовився від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_5 .

22.04.2021 Державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Тетяною Володимирівною прийнято постанову про відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину на частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з підстав не визначення в правовстановлюючих документах розміру частки померлої.

Враховуючи те, що в позасудовому/судовому порядку частку померлої у спільній сумісній власності на квартиру для спадкування визначити не можливо, оскільки це суперечить законодавству України, то виникає необхідність визначити 1/2 частину Позивача на квартиру у спільній сумісній власності на квартиру з метою належного визнання її прав.

Крім того, зазначає, що вона має право успадкувати та оформити право власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , однак через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_5 просила визначити, що частка ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становить 1/2 (одну другу) її частину за Договором купівлі - продажу нерухомості від 30.05.1997 р. Визнати за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/3 (одну третю) частину квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 20 травня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

У червні 2021 року відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому позов визнала частково та зазначила, що ніколи не заперечувала та завжди визнавала частку Позивача у праві власності на квартиру, просила суд відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_5 в частині визнання права власності на 1/3 частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 та стягненні судових витрат, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

У червні 2021 року відповідач ОСОБА_13 подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнає частково та зазначив, що ніколи не заперечував та завжди визнавав частку позивача у праві власності на квартиру, просив суд відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_5 в частині визнання права власності 1/3 частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 та стягненні судових витрат, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, у червні 2021 року ним подано зустрічний позов, в якому проти первісного позову заперечує повністю. Просить суд визначити, що частка ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 становить 1/4 її частини, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 .

В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що 03.09.1994 між ОСОБА_14 та ОСОБА_3 укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 від 03.09.1994. У шлюбі народилася донька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.10.2006 шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 розірвано. Під час перебування в шлюбі з ОСОБА_8 було відчужено квартиру АДРЕСА_4 за договором купівлі-продажу нерухомості від 30.05.1997. Того ж дня (30.05.1997) ОСОБА_8 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_15 було укладено договір купівлі-продажу нерухомості, за яким придбано квартиру АДРЕСА_3 . Договір не містить розміру часток покупців. Саме квартира АДРЕСА_3 входить до спадкового майна після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 . Після розірвання шлюбу (20.10.2006), поділу майна подружжя не здійснювалось. Не зважаючи на той факт, що квартиру АДРЕСА_3 вони разом з ОСОБА_8 придбали за кошти, що належали кожному в рівних долях, він свідомо ніколи не мав в помислах та не заперечував проти внесення до договору купівлі-продажу неповнолітньої доньки ОСОБА_15 , як покупця, чи якогось ймовірного внесення до договору купівлі - продажу його, з визначенням частки. Вказує, що завжди знав, що в квартирі частка, що належала йому, та входила до спільної сумісної власності його та ОСОБА_8 .

Зазначає, що до спадкового майна після смерті ОСОБА_8 має входити виключно 1/4 частка квартири АДРЕСА_3 .

Вважає, що зазначене унеможливлює задоволення вимог позивача за первісним позовом у тому вигляді та розмірі, як вони викладені.

08 липня 2021 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_5 - адвоката Грицика Д.С. про застосування строків позовної давності до зустрічних позовних вимог.

Ухвалою суду від 14 липня 2021 року витребувано у державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткач Тетяни Володимирівни копії усіх наявних документів у спадковій справі № 954/2020 від 18.12.2020 відносно майна померлої ОСОБА_8 , яка проживала за адресою: квартира АДРЕСА_3 .

11 жовтня 2021 року представником позивача подано заяву про зміну предмету позову, з урахуванням якої просить суд:

- визначити, що частка ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становить 1/2 (одну другу) її частину за Договором купівлі - продажу нерухомості від 30.05.1997;

- визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_2 ;

- визнати за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 (одну третю) частку квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 26 січня 2022 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , треті особи: Десята київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на частку у квартирі прийнято до провадження та об`єднано в одне провадження первісний й зустрічний позови.

Ухвалою суду від 16 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 02 листопада 2022 року у зв`язку зі смертю третьої особи ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.03.2022 актовий запис № 4642, залучено до у часті у справі ОСОБА_6 як правонаступника померлого ОСОБА_7 .

У судовому засіданні представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) - адвокат Грицик Д.С. підтримав первісний позов та просив його задовольнити, проти зустрічного позову заперечував.

Відповідач (третя особа за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 та його представник - адвокат Власенко Ю.В. у судовому засіданні частково заперечували проти первісного позову з підстав, викладених у поданих відзивах на первісний позов. Крім того, ОСОБА_3 підтримав зустрічний позов з підстав, викладених у ньому.

Третя особа за первісним позовом Державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Тетяна Володимирівна в судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просить суд розглянути справи без її участі та прийняти рішення згідно норм чинного законодавства України.

Третя особа за первісним позовом ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, про дату та час засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, заслухавши сторін, суд прийшов до висновку, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч.2,3 ст. 12, ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно ч.ч.1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам під час розгляду справи було роз`яснено їх права та обов`язки, в тому числі положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується журналом судового засідання.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19.10.2020.

Після померлої ОСОБА_8 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_3 , власником якої вона була на підставі Договору купівлі-продажу нерухомості реєстраційний номер С7992/5001 від 30.05.1997. Крім того, 03.06.1997 року право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_8 , ОСОБА_12 без визначення часток в Київському міському бюро технічної інвентаризації за записом до Реєстраційної книги № 5280, що підтверджується реєстраційною посвідкою та інформаційною довідкою № КВ -2021 № 6336 від 26.02.2021 р.

18.12.2020 Десятою київською державною нотаріальною конторою зареєстровано в Спадковому реєстрі спадкову справу № 66966627, номер у нотаріуса 954/2020 після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживала: АДРЕСА_1 . З заявами про прийняття спадщини звернулись спадкоємці першої черги: 18.12.2020 дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дочка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батько - ОСОБА_7 , який відмовився від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_5 . Зазначені відомості підтверджуються матеріалами спадкової справи № 954/2020 від 18.12.2020 року заведеної Десятою київською державною нотаріальною конторою.

Судом також встановлено, що 03.09.1994 між ОСОБА_14 та ОСОБА_3 укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 від 03.09.1994 р. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.10.2006 шлюб між ними розірвано та 26.12.2006 зареєстровано за № 715 в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу.

30.10.2010 між ОСОБА_16 та ОСОБА_12 укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 від 30.10.2010 р.

12.11.2011 шлюб між ОСОБА_16 та ОСОБА_12 розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 від 12.11.2011 р.

04.05.2012 між ОСОБА_17 та ОСОБА_5 укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_5 від 04.05.2012 р.

22.04.2021 Державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В., на підставі заяви ОСОБА_5 прийнято постанову про відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину на частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав не визначення в правовстановлюючих документах розміру частки померлої.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Зі змісту ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування.

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_3 знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_8 та ОСОБА_18 без визначення часток кожної з них. Відповідачі у справі у своїх відзивах на первісний позов не заперечують в частині вимог про визначення 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 та визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 висловлено правовий висновок, що визначення судом частки співвласника у праві спільної сумісної власності за померлим не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 у праві спільної сумісної власності за Договором купівлі - продажу нерухомості від 30.05.1997 за ОСОБА_5 та визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 є обґрунтованими доведеними матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги первісного позову про визнання за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на 1/3 (одну третю) частку квартири суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено судом, з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 до Десятої київської державної нотаріальної контори звернулися: дочка - ОСОБА_5 , дочка - ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_7 , який відмовився від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_5 .

Зазначене підтверджується матеріалами спадкової справи № 954/2020 від 18.12.2020.

ОСОБА_3 не є спадкоємцем, оскільки на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 18.10.2020 шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 20.10.2006.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, позовна вимога про визнання за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на частку квартири є обґрунтованою та підтвердженою матеріалами справи.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та наданих ним доказів, відповідно до принципу диспозитивності, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, квартира за адресою: АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_8 , ОСОБА_12 на момент шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , який було розірвано рішенням суду 20.10.2006, поділу майна після розірвання шлюбу не відбувалось.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 і є незмінною судовою практикою.

Презумпцію спільності майна, придбаного за час перебування у шлюбі, позивач не спростував.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Враховуючи викладене, суд вважає зустрічні позовні вимоги про визнання за ОСОБА_3 1/4 частики квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка придбана ОСОБА_8 , ОСОБА_12 на момент шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_3 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заяви позивача про застосування строків позовної давності суд вказує наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

У частині другій статті 72 СК України визначено та у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15.

Отже, початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18 (провадження № 61-5819св19), від 13 липня 2020 року у справі № 570/4234/16-ц (провадження № 61-15213св19), від 24 лютого 2021 року у справі № 303/6365/17 (провадження № 61-13857св19) та від 14 липня 2021 року у справі № 303/4265/18 (провадження № 61-64св20).

Суд погоджується з позицією ОСОБА_3 , що лише в червні 2021 року він дізнався про порушення його права, оскільки з 20.10.2006 його право власності на майно ніким не оспорювалося, а тому строки позовної давності ним не пропущено.

Враховуючи визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/4 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , як спільної сумісної власності подружжя, суд вважає, що до спадкової маси після смерті ОСОБА_8 входить 1/4 вказаної квартири.

З урахуванням матеріалів спадкової справи № 954/2020 від 18.12.2020, зокрема заяв спадкоємців про прийняття спадщини можна визначити успадковану частку ОСОБА_5 за законом наступним чином:

1/4:3 = 1/12.

Враховуючи відмову ОСОБА_7 від своєї частки на користь ОСОБА_5 розрахунок часток має таке значення:

ОСОБА_2 = 1/12.

ОСОБА_5 - 1/12+1/12 = 1/6.

Таким чином, позовна вимога про визнання за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 права власності на квартири підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Під час подання первісного позову ОСОБА_5 сплатила судовий збір у розмірі 11 350 грн 00 коп., що підтверджується банківською квитанцією від 14.05.2021. Таким чином, суд покладає судовий збір у розмірі 11 350 грн. 00 коп. на відповідачів.

29 березня 2023 року представником позивача за первісним позовом подано клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з доказами в остаточному розмірі 57 800 грн 00 коп.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Водночас відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Враховуючи вищевикладене, складність справи, тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає достатнім розміром стягнення з відповідачів на користь позивача витрат, понесених на правничу допомогу, у розмірі 24 800 грн 00 коп., а тому заява представника позивача підлягає частковому задоволенню.

Разом з цим, у прохальній частині зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача за зустрічним позовом судовий збір у розмірі 4 728 грн 41 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 24 000 грн 00 коп.

Враховуючи задоволення зустрічної позовної вимоги ОСОБА_3 , складність справи, тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг, суд вважає достатнім розміром стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених на правничу допомогу, у розмірі 12 000 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст. ст. 10, 11, 12, 13, 76-81, 265, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 16, 261, 267, 319, 321,355,368,370, 372, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1226, 1261, 1268, 1275, 1296 ЦК України, ст.ст. 70, 72 СК України суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Тетяна Володимирівна, ОСОБА_6 , про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на частку в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визначити, що частка ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становить 1/2 (одну другу) її частину за Договором купівлі - продажу нерухомості від 30.05.1997.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/6 (одну шосту) частку квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 11 350 грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 800 грн 00 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , треті особи: Десята київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на частку у квартирі - задовольнити частково.

Визначити, що частка ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_2 , становить 1/4 (одну четверту) її частини.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 (одну четверту) частку квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 4 728 грн 41 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн 00 коп.

Сторони у справі:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_5 ; РНОКПП: НОМЕР_6 );

відповідач за первісним позовом (третя особа за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 );

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_8 );

третя особа за первісним позовом - Державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Тетяна Володимирівна (адреса: 02100, м. Київ, вул. Бажова, 13/9);

третя особа за первісним позовом (третя особа за зустрічним позовом) - ОСОБА_6 (адреса: АДРЕСА_6 );

третя особа за зустрічним позовом - Десята київська державна нотаріальна контора (адреса: 02100, м. Київ, вул. Бажова, 13/9, ).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 21 квітня 2023 року.

Суддя М. М. Головчак