Справа № 645/1588/22
Провадження № 2/645/254/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді: Сілантьєвої Е.Є.,

За участю секретаря судових засідань Ятлової Ю.В.

розглянувши у судовому засіданні клопотання позивача ОСОБА_1 про закриття провадження частини позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 03.04.2004 р., свідоцтво про шлюбу серії НОМЕР_1 та розділити спільне сумісне майно подружжя, визнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

УхвалоюФрунзенського районного суду м. Харкова від 07.02.2023 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження.

22.02.2023 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відмову від частини позовних вимог, зокрема від позовних вимог про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 03 квітня 2004 р., про що видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . В обґрунтування клопотання зазначено, що у зв`язку з тим, що на даний час особисті відносини між нею та відповідачем налагодились, тому підстав для розлучення не існує.

Крім того, 01.03.2023 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Захарова Олександра Олександровича надійшло клопотання повернути ОСОБА_3 суму судового збору в розмірі 3893,00 грн., яка була сплачена помилково в більшому розмірі, ніж встановлено законом. В обґрунтування клопотання зазначено, що 07 січня 2023 р. до Фрунзенського районного суду м. Харкова було подано Звіт про оцінку майна (квартири АДРЕСА_1 ), вартість якої встановлено в розмірі 778 600,00 грн. Також було додано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 7786,00 грн., що дорівнювало 1% від вартості вказаної вище квартири. Сторона позивача вказує, що судовий збір в розмірі 7768,00 грн. було помилково сплачено позивачкою в більшому розмірі ніж передбачено Законом України «Про судовий збір». Друга позовна вимога позивачки є наступною: «Розділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 49,8 кв. м. та визнати право власності на 1/2 частину вказаної квартири за ОСОБА_1 та право власності на 1/2 частину вказаної квартири за ОСОБА_2 .» Таким чином, позивачка просить суд визнати за нею право власності не на всю квартиру, а лише на 1/2 її частину, тобто судовий збір повинен був розраховуватися з вартості 1/2 частини квартири, яка становить 389 300,00 грн. і розмір судового збору за таку вимогу становить 3893,00 грн. Згідно Закону України «Про судовий збір», зокрема пунктам 1 та 2 ч.1 ст. 7 , сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивач в судове засідання не з*явилася, надала заяву, в якій підтримала клопотання про закриття провадження частини позовних вимог про розірвання шлюбу та підтримала клопотання про повернення суми судового збору в розмірі 3893,00 грн., яка була сплачена помилково в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Крім того зазначила, що наслідки закриття провадження їй відомі та зрозумілі.

Відповідач в судове засідання не з*явився, надав заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, вимоги позову підтримує.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов наступного висновку.

Стосовно клопотання про закриття провадження частини позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а, відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19); Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19 (провадження № 61-1807св20); Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20) зазначено, що закриття провадження у справі через відсутність предмета спору можливе лише за умови, якщо предмет спору відсутній під час пред`явлення позову.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) відступив від висновку, сформульованого у зазначених постановах, конкретизувавши його таким чином: закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Як визначено п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своє ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Вивчивши клопотання позивача про відмову від частини позовних вимог до ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне прийняти відмову позивача від позовних вимог до ОСОБА_2 та на підставі ст. 255 ЦПК України закрити провадження у справі в даній частині позовних вимог, оскільки позивач, відповідно до положень ст. ст. 49, 255 ЦПК України відмовився від частини позовних вимог до ОСОБА_2 , підстави для неприйняття такої відмови судом не встановлені і відмова від частини позовних вимог не суперечить вимогам чинного законодавства і не порушує права сторін, наслідки відмови від позову позивачу зрозумілі.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбувідповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України - у зв`язку із відмовою позивача від даної частини позовних вимог. Про прийняття відмови від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі. У разі часткової відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі щодо частини позовних вимог.

У зв`язку з вищевикладеним, провадження у справі в частині позовних вимог про розірвання шлюбу підлягає закриттю, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя продовжити розглядом.

Стосовно клопотання про повернення судового збору суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За приписами ч. 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Пунктами 1, 2 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року N 787, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за N 1650/24182 передбачено, що його розроблено, зокрема, на виконання статті 7 Закону України "Про судовий збір". Цей Порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету.

Відповідно до пункту 5 Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Отже, повернення помилково сплаченого судового збору здійснюється згідно Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів від 03 вересня 2013 року N 787, водночас, під час вирішення питання про повернення з Державного бюджету України коштів, сплачених як судовий збір за подання апеляційної скарги за клопотанням (заявою) особи, яка його сплатила, апеляційний суд перевіряє надходження таких коштів до державного бюджету на підставі платіжних документів.

Згідно матеріалів цивільної справи, 07 січня 2023 р. до Фрунзенського районного суду м. Харкова стороною позивача було подано Звіт про оцінку майна від 27.12.2022 квартири АДРЕСА_1 , згідно якого вартість квартири встановлено в розмірі 778 600,00 грн.

Також, до матеріалів справи було додано квитанцію про сплату судового збору № 0.0..1 від 06.02.2023, з якої вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 7786,00 грн., що дорівнювало 1% від вартості вказаної вище квартири.

Під час перевірки зарахування судового збору у розмірі 7786,00 грн згідно з квитанцією 0.0..1 від 06.02.2023, судом встановлено здійснення ОСОБА_1 сплати судового збору на рахунок ГУК Харків обл/мХар Немишлян/22030101 та наявність підтвердження зарахування цього судового збору до державного бюджету.

Згідно позовних вимог, позивач просить розділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 49,8 кв. м. та визнати право власності на 1/2 частину вказаної квартири за ОСОБА_1 та право власності на 1/2 частину вказаної квартири за ОСОБА_2 .

Таким чином судом встановлено, що позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 квартиру, тобто судовий збір повинен був розраховуватися з вартості 1/2 частини квартири, яка становить 389 300,00 грн. і розмір судового збору за таку вимогу становить 3893,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про повернення надмірно сплаченого судового збору підлягає задоволенню, а сплачений судовий збір в розмірі 3893,00 грн. поверненню у відповідності до вимог ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 255, 263 ЦПК України, ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в зв*язку з відмовою від позовних вимог.

Продовжити розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Заяву ОСОБА_1 про повернення надміру сплаченого судового збору задовольнити.

Зобов`язати фінансовий орган Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 18), повернути ОСОБА_3 надмірно сплачений судовий збір в розмірі 3893 (три тисячі вісімсот дев*яносто три) гривні 00 копійок за квитанцією 0.0..1 від 06.02.2023, код отримувача 37874947, отримувач ГУК Харків обл/мХар Немишлян/22030101, надавач платіжних послуг АТ КБ Приватбанк.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть отримати за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя -