ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/658/22
Провадження №2/477/338/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання - Джулікян А.В.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_1 , її представниці - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 , його представника - ОСОБА_4 (не з`явилися),

розглянувши в спрощеному порядку цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ нерухомого майна, набутого під час шлюбу у виді житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за нею право власності на 1/2 цього майна.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 1976 року, за час якого за їх спільні кошти був придбаний зазначений будинок, оформлений на чоловіка, а також ним потім було оформлено право власності і на земельну ділянку, призначену для обслуговування житлового будинку.

Вказуючи, що дане майно є їх спільною сумісною власністю, тому згідно положень ст.ст., 60, 61, 63, 68-71 СК України, воно підлягає поділу між ними в рівних частках, в зв`язку з чим вона має право на 1/2 його частину.

05 січня 2023 року відповідачем був поданий відзив, відповідно до якого він просив відмовити в задоволенні позову, оскільки спірна земельна ділянка була набута ним шляхом приватизації, тому згідно ст. 81 та ст. 116 ЗК України вона є його особистою приватною власністю і поділу не підлягає.

06 лютого 2023 року позивачка подала відзив на позовну заяву, в якій наполягала на своїх вимогах та їх обґрунтуванні.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили задовольнити.

Відповідач та його представник до судового засідання не з`явилися, про його час та місце відповідач був повідомлений належним чином, оскільки був присутнім на попередньому засіданні.

Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, заслухавши доводи та пояснення позивачки та її представниці, дослідивши докази в справі, прийшов до наступних висновків.

10 липня 1976 року Мішково-Погорілівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між сторонами спору, про що вчинено актовий запис №30.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2021 року їх шлюб розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 09 березня 1978 року ОСОБА_3 купив житловий будинок по АДРЕСА_1 .

На підставі рішення від 27 жовтня 2010 року виконавчого комітету Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області на житловий будинок ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності від 06 грудня 2010 року, яке зареєстроване в комунальному підприємстві "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації".

Крім того, рішенням 6 сесії 23 скликання Мішково-Погорілівської сільської ради народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області № 8 від 08 вересня 1999 року ОСОБА_3 була передана у приватну власність земельна ділянка, площею 0,19 га, для обслуговування вказаного житлового будинку, про що йому був оформлений і виданий 28 грудня 1999 року цією ж сільською радою державний акт.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України цей кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Відповідно до статті 13 Кодексу про шлюб та сім`ю України права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Статтею 22 КпШС України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Подібні норми закріплені у статті 57 СК України.

Крім того, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту ( ч. 1 ст. 61 СК України).

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч . 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 377 ЦК України (у редакції, чинній на час звернення позивачка із вказаним позовом) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Згідно з частинами першою, четвертою статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час звернення позивача із вказаним позовом) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

За загальним правилом, закріпленим у цих нормах, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником або користувачем відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому землекористувачу. При цьому у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості право власності або право користування на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду (п. 18-2).

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц).

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки будинок був набутий під час шлюбу сторін, тому є об`єктом спільного сумісного майна і при його поділі вона має право на 1/2 його частину, і виходячи з цього, з переходом права власності на частину будинку набуває і право власності на земельну ділянку пропорційно розміру її частки у спільній власності, тобто на 1/2 частину.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з врахуванням задоволення позову з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею при подання позову до суду.

За викладеного, керуючись ст.ст. 141, 258, 260-263 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна, набутого під час шлюбу, право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,19 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 1984 гривні 80 копійок.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

В судовому засіданні було постановлено та проголошено вступну та резолютивну частину рішення, складання його повного текст було заплановано до 4 квітня 2023 року, проте через процесуальну завантаженість судді в інших судових провадженнях, повний текст рішення складено на 17 квітня 2023 року.

Суддя Р.В. Козаченко