Єдиний унікальний номер судової справи 462/2827/23
Номер провадження 2-з/462/21/23
УХВАЛА

про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви

21 квітня 2023 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Галайко Н. М., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення цивільного позову, подану до пред`явлення позову до суду,

встановив:

Уповноважений представник заявника ОСОБА_1 адвокат Ісмаілов Р. Г., 20.04.2023 року (вх. № 7949) звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із заявою про вжиття заходів забезпечення цивільного позову до пред`явлення позову до суду.

В обґрунтування звернення до суду з даною заявою зазначає, що 17.05.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, зареєстрований Департаментом цивільного стану та паспортів Міністерства внутрішніх справ Йорданського Хашимітського Королівства від 21.05.2018 року, про що зроблено актовий запис № 841/603, що підтверджується свідоцтвом про шлюб- НОМЕР_1 від 21.05.2018 року. Однак, у подальшому стосунки між вказаними особами погіршилися, та оскільки шлюб між ними існував формально, позивач звернулася до Залізничного районного суду м. Львова з позовною заявою про розірвання шлюбу. 13.02.2023 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу (цивільна справа 462/596/23). У шлюбі позивач та відповідач придбали автомобіль: BMW 328, 2013 року, VIN-код: НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер: НОМЕР_3 , об`єм двигуна: 1997 куб.см., що є спільно набутим майном. Власником автомобіля подружжя вирішило вказати чоловіка, тобто відповідача, тому 30.10.2019 року у ТСЦ № 5141 РСЦ МВС в Одеській області на підставі договору купівлі-продажу вказаний автомобіль був зареєстрований на ім`я громадянина Нафісі ОСОБА_4 . Крім того, зазначений автомобіль знаходився у володінні відповідача та після припинення сімейних стосунків він залишився у користуванні відповідача. Оскільки вказані особи не підтримують стосунків та не спілкується, вирішити питання щодо поділу сумісного майна в позасудовому порядку є неможливим, тому позивач змушена для вирішення цього питання звернутися до суду. Враховуючи те, що зазначений автомобіль придбаний подружжям під час перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, тому кожна зі сторін має рівні права на нього. Натомість, існують ризики, що у разі відчуження відповідачем спільного сумісного майна, будуть порушені права позивача на свою частку у спільному майні та отриманні грошових коштів від ціни продажу автомобіля. Оскільки позивач має на меті звернутися з позовом про поділ сумісно нажитого майна, з метою недопущення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення своїх порушених прав та інтересів, позивач бажає забезпечити свій позов шляхом накладання арешту на спільне майно - автомобіль BMW 328, 2013 року, VIN-код: НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер: НОМЕР_3 , об`єм двигуна: 1997 куб.см.

З врахуванням положень ст. 153 ЦПК України, сторони у судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалась.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім цього, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах у контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08.12.1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25.04.2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Вивчивши матеріали заяви про вжиття заходів забезпечення позову, поданої до пред`явлення позовної заяви та перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватись шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Таким чином, сторона заявника просить застосувати захід забезпечення позову передбачений законодавством.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відтак, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

За наведеного вище, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та вжиття таких заходів забезпечення позову не порушуватиме інтереси інших осіб.

Як досліджено судом та підтверджується матеріалами справи, даних щодо дійсної і реальної загрози вчинення будь-яких дій щодо автомобіля відповідачем та невиконання майбутнього рішення суду матеріали справи не містять. Припущення заявника про ймовірний намір відповідача щодо відчуження зазначеного майна (ймовірного порушення права позивача на свою частку у спільному майні та отриманні грошових коштів від ціни продажу) не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Разом з тим, заявник не довів суду і не надав переконливі докази, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, заявником не наведено об`єктивного обґрунтування, що заявлені ним заходи спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення майбутнього позову, а невжиття цих заходів утруднить виконання рішення, що втручання у право власності у даному випадку не можна вважати справедливим і доцільним, таким втручанням не буде дотримано «справедливого балансу» між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи, про що зазначено у рішенні ЄСПЛ від 01.06.2006 року у справі «Федоренко проти України», тому підстав для арештуна майно, а саме, автомобіль BMW 328, 2013 року, VIN-код: НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер: НОМЕР_3 , об`єм двигуна: 1997 куб.см. - не вбачається, а відтак у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 149, 150, 153, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні заяви уповноваженого представника заявника ОСОБА_1 адвоката Ісмаілова Руслана Грамуддіновича про вжиття заходів забезпечення цивільного позову, подану до пред`явлення позову до суду - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена у апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали суду складено 21.04.2023 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко