Справа № 214/4646/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 березня 2023 рокуСаксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг у розмірі 33022 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22 березня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у вигляді розписки, за умовами якої відповідач зобов`язалась повернути позивачу грошові кошти у розмірі 33022 грн. у строк до 26 березня 2021 року. Грошові кошти були передані відповідачу у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які також були присутні і під час складання розписки. Однак, до теперішнього часу відповідач грошові кошти за договором позики не повернула, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутись до суду з даним позовом.

Позивач та його представник до судового засідання не з`явились, представник позивача надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності.

Відповідач та її представник до судового засідання також не з`явились, представник відповідача надав до суду письмові пояснення з приводу пред`явлених позовних вимог, в яких зазначив, що відповідач не згодна із викладеними у позовній заяві обставинами, з огляду на наступне. Так, відповідач вимушена була написати зазначену боргову розписку через вимагання цього зі сторони трьох чоловіків, про яких зазначається у позові як про свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які вимагали повернення вказаних грошових коштів, які начебто були розтрачені відповідачем при виконанні нею своїх трудових обов`язків в якості торгового представника. Грошові кошти при написанні зазначеної розписки відповідач від позивача не отримувала. Разом з тим, зазначено, що з вказаного приводу відповідач звернулась до поліції з відповідною заявою та було розпочато кримінальне провадження №0000208 від 27.04.2021 року за ч. 2 ст. 355 КК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, обґрунтовуючи пред`явлені позовні вимоги, позивачем було долучено до матеріалів справи копію розписки від 22.03.2021 року, згідно якої ОСОБА_2 , відповідач у цій справі, взяла у борг грошові кошти у розмірі 33022 грн., які зобов`язалась повернути ОСОБА_1 , позивачу у цій справі, у строк до 26 березня 2021 року (а.с.4). При цьому, відомостей про будь-яких свідків у тексті розписки немає.

Окрім того, як убачається з матеріалів справи, відповідач звернулась до відділення поліції №1 Криворізького районного управління поліції ГУ НП у Дніпропетровській області із заявою про відкриття кримінального провадження щодо здійснення відносно неї вимагання за попередньою змовою групою осіб грошових коштів у сумі 33022 грн., яких вона не отримувала, але під психологічним тиском вимушена була написати розписку із зобов`язанням про їх повернення, у зв`язку з чим було відкрито кримінальне провадження №0000208 від 27.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України, досудове розслідування за яким триває (а.с.24-26).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, документ видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2018 року у справі №319/1669/16, від 08.07.2019 року у справі №524/4946/16, від 12.09.2019 року у справі №604/1038/16 та від 23.04.2020 року у справі №501/1773/16-ц.

Згідно ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно із статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладання договору позики і його умов.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, позивач на підтвердження своїх позовних вимог надав копію розписки від 22.03.2021 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях, повинен зазначити про наявність у нього оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого посвідчення.

Згідно ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться до уваги.

Як убачається з матеріалів справи, у виконання клопотання представника відповідача, заявленого усно у судовому засіданні 22 грудня 2021 року щодо витребування оригіналу розписки, представником позивача було надано клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу розписки від 22.03.2021 року, однак при дослідженні якої судом було встановлено, що долучена розписка також є копією, а не оригіналом як про це зазначив представник позивача (а.с.27-28).

Таким чином, враховуючи відсутність в матеріалах справи оригіналу договору позики, укладеного у вигляді розписки, заперечення відповідачем факту отримання грошових коштів у борг, суд позбавлений можливості встановити факт наявності у відповідача боргових зобов`язань та пересвідчитись в обґрунтованості позовних вимог на підставі доказів, зібраних у порядку, передбаченому процесуальним законом, у зв`язку з чим приходить до висновку про відмову у задоволенні пред`явлених позовних вимог.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №201/11388/17 та від 06.10.2021 року у справі №644/6982/16-ц.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем суд залишає за останнім.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 545, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 76-77, 78, 81, 89, 95, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.