СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 6/759/19/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Кириленко Т.В.

при секретарі Істоміній О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду подання Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича в порядку статті 443 ЦПК України про визначення частки у майні боржника,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Пилипчук Віталій Григорович (далі - Приватний виконавець) звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з даним поданням в порядку статті 443 ЦПК України про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 та про визнання за ОСОБА_1 права власності на зазначеної квартири.

Свої вимоги мотивував тим, що на виконанні у Приватного виконавця перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3, відкрите 20.12.2021 року на підставі виконавчого листа № 755/15101/21, виданого 15.12.2021 року Дніпровським районним судом про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальних збитків у розмірі 279 330 грн. 11 коп. та судового збору в розмірі 2793 грн. 31 коп., а всього - 282 123 грн. 42 коп.

Зазначає, що ОСОБА_1 добровільно не виконує рішення суду, а також ігнорує вимоги Приватного виконавця.

Під час примусового виконання вказаного рішення встановлено відсутність у Боржника достатніх коштів чи рухомого майна для задоволення вимог Стягувача за виконавчим документом та стягнення основної винагороди приватного виконавця, у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні стягнення на нерухоме майно, яким Боржник володіє спільно з іншими особами.

Водночас, за даними відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровано шлюб, актовий запис № 508 від 24.07.2010 року, про що внесено відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян за номером 0.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить нерухоме майно - квартира, загальною площею 60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на вказану квартиру виникло на підставі договору купівлі-продажу від 26.01.2019року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Потаповим М.Ю., реєстровий № 105.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексуУкраїни майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поваленої причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Зазначає, що вищезазначене нерухоме майно було придбано подружжям під час шлюбу, а відтак є спільним майном подружжя, 1/2 частка цього майна може бути визначена за ОСОБА_1 , виходячи із рівності часток у спільній сумісній власності, та в подальшому реалізована з метою виконання рішення суду.

Ухвалою Дніпровського районного м. Києва справу за вказаним поданням Приватного виконавця було передано за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва (а.с. 68-69).

Приватний виконавець до суду не прибув, просив проводити розгляд подання у його відсутність.

Представниця стягувача ОСОБА_3 - адвокат Якімлюк Н.О. до суду не прибула, просила провести розгляд справи у її відсутність, подання підтримала у повному обсязі.

Боржник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 до суду не прибули повторно, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає подання таким, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що на виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3, відкрите 20.12.2021 року на підставі виконавчого листа № 755/15101/21, виданого 15.12.2021 року Дніпровським районним судом про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальних збитків у розмірі 279 330 грн. 11 коп. та судового збору в розмірі 2793 грн. 31 коп., а всього - 282 123 грн. 42 коп. (а.с. 5,8, 18).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 добровільно не виконує рішення суду, а також ігнорує вимоги Приватного виконавця. Під час примусового виконання вказаного рішення встановлено відсутність у Боржника достатніх коштів чи рухомого майна для задоволення вимог Стягувача за виконавчим документом та стягнення основної винагороди приватного виконавця, у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні стягнення на нерухоме майно, яким Боржник володіє спільно з іншими особами.

За даними відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровано шлюб, актовий запис № 508 від 24.07.2010 року, про що внесено відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян за номером 0 (а.с. 4).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить нерухоме майно - квартира, загальною площею 60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 43-44).

Право власності на вказану квартиру виникло на підставі договору купівлі-продажу від 26.01.2019 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Потаповим М.Ю., реєстровий № 105 (а.с. 41-42).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексуУкраїни майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поваленої причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 Сімейного кодексу України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Враховуючи той факт, що квартира АДРЕСА_1 придбана під час зареєстрованого шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вона є спільною власністю подружжя.

Згідно частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Положеннями ст. 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Положеннями ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та зацікавлених осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 року по справі № 464/2227/17 зазначив, що задовольняючи подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно із іншими особами, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з нього боргу. Визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Між тим, Верховний Суд у своїй постанові від 25.04.2018 року у справі № 534/795/14-ц зазначив, що аналіз ст. 379 ЦПК України(2004 року), ч. 6ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на час розгляду справи), ст.ст. 60, 61, 70 СК України дає підстави для висновку, що суди попередніх інстанцій, виходячи з того, що боржник має заборгованість та наявного у нього майна недостатньо для погашення заборгованості в повному обсязі, дійшли обґрунтованого висновку про визначення належної боржнику частки у спільному майні подружжя для подальшого погашення вказаної заборгованості.

Як вбачається із матеріалів справи, борг не сплачений, а Боржник ОСОБА_1 не вживає жодних заходів для сплати боргу.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішенням від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» визначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи викладене, наявність у боржника ОСОБА_1 заборгованості, що підтверджено рішенням суду, а також відсутності коштів та іншого майна для її погашення, суд приходить до висновку про необхідність задоволення подання приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою, що є адекватним ступенем втручання до його права та права інших осіб, а також узгоджується з положеннями національного законодавства та практикою Європейського суду з прав людини, з метою забезпечення принципу верховенства права та обов`язковості виконання судового рішення.

Визначаючи частку боржника ОСОБА_1 в спільному майні, слід виходити з рівності часток подружжя, а тому її слід визначити як 1/2. Суд в цьому випадку виходить з того, що під час розгляду подання боржником, а також заінтересованою особою ОСОБА_2 , які неодноразово повідомлялись про день та час розгляду справи, не було доведено іншого.

Враховуючи викладене подання є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 368, 356,357 ЦК України, ст.ст. 60, 63,70, 71 СК України ст. 443 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича в порядку статті 443 ЦПК України про визначення частки у майні боржника - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60 кв.м., що належить на праві спільної сумісної власності у рівних частинах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 60 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В. Кириленко