Справа №613/692/22 Провадження № 2/613/82/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Сеник О.С.,

за участю секретаря судового засідання Горіної К.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Богодухівського районного суду Харківської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 613/692/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, у якому просить: 1) здійснити поділ спільного майна подружжя: виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку зі службовими приміщеннями по АДРЕСА_1 , та земельної ділянки для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,2500 га, кадастровий номер: :00:001:0098 за адресою: АДРЕСА_1 ; виділити у власність ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку зі службовими приміщеннями по АДРЕСА_1 , та земельної ділянки для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,2500 га, кадастровий номер: :00:001:0098 за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) судові витрати стягнути з відповідача ОСОБА_3 ..

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 12 квітня 2022 року. В період шлюбу 30.07.2003 за спільні кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було придбано житловий будинок зі службовими приміщеннями по АДРЕСА_1 , вартість якого на час придбання становила 7420,00 грн, а на даний час вартість будинку визначити неможливо через перешкоди в оцінці з боку відповідача. Зазначений будинок був оформлений на ім`я відповідача на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2003, посвідченого державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області Куксою Н.П.. Позивач стверджує, що житловий будинок зі службовими приміщеннями по АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати у спірному домоволодінні, здійснює перешкоди у користуванні спільним майном та не дає позивачці можливості виділити 1/2 частку у позасудовому порядку. У зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом про поділ спільного майна.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 15.11.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче засідання.

Заходи забезпечення позову не вживались.

Ухвалою суду від 24 січня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ..

Ухвалою суду від 16.03.2023, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача, поновлено пропущений строк для подання заяви про виклик свідків та задоволено клопотання представника позивача про виклик в якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_8 ..

Позивач в судовому засіданні, призначеному на 16.03.2023, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. У судове засідання, призначене на 17.04.2023, позивач не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували. Вказали, що будинок АДРЕСА_1 був придбаний відповідачем в період, коли позивачка з відповідачем спільно не проживали, за кошти, подаровані батьками ОСОБА_3 .. Враховуючи викладене, відсутні підстави для поділу вказаного будинку як об`єкта спільної власності.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.07.1995 по 12.04.2022.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 12.04.2022 по справі № 613/127/22, яке набрало законної сили 12.05.2022, шлюб між ними розірвано.

Згідно з договором купівлі-продажу від 30.07.2003, посвідченим державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області Куксою Н.П., ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_3 купив житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 44,7 кв.м. з надвірними будівлями. Продаж вчинено за 7420 грн., які продавець одержав від покупця до підписання цього договору. Вартість будинку становить 27006 грн. Всі витрати за складання та оформлення цього договору платять сторони по договору в рівних частках кожна.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 28.11.2016 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0098 площею 0,25 га, цільове призначення : для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Згідно з довідкою КП «Богодухівське бюро технічної інвентаризації» від 22.08.2022 № 235, станом на 31.12.2012 власником зазначеного будинку є ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області за реєстровим номером 1-1872, зареєстрованого КП «Богодухівське БТІВ» в книзі 1, номер запису 02.

Як зазначено у вказаній довідці, 19.08.2022 техніком КП «Богодухівське БТІ» був здійснений вихід для виконання робіт з поточної інвентаризації з метою визначення вартості об`єкту нерухомого майна, розміщеного за адресою : АДРЕСА_1 . Оскільки власник відмовив у доступі до вказаного об`єкту нерухомого майна, надати відомості про вартість неможливо (а.с.7).

За змістом договору купівлі-продажу від 13.07.2003 вартість будинку АДРЕСА_1 , становить 27006 грн.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що є мешканцем с. Зарябинка Богодухівського району Харківської області та колишнім головою Зарябинської сільської ради. Зазначив, що позивачкою та відповідачем в період шлюбу було придбано у АДРЕСА_1 , власником якого на той час був ОСОБА_11 . За чиї конкретно кошти було придбано цей будинок свідку невідомо. Вказав, що батьки ОСОБА_3 проживали у с. Леськівка, а батьки ОСОБА_1 у с. Зарябинка. До моменту купівлі будинку подружжя ОСОБА_12 проживали у батьків позивачки. В період шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було спільне господарство, зокрема, вони тримали велику рогату худобу, веденням підсобного господарства займалася переважно ОСОБА_1 .. На даний час у будинку АДРЕСА_1 проживає відповідач ОСОБА_3 зі співмешканкою.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що є рідним братом відповідача ОСОБА_3 .. Зазначив, що відповідач у 2003 році в період купівлі будинку по АДРЕСА_1 проживав не з позивачкою, а зі своїми батьками. Разом вони не проживали 2-3 місяці. В той час батьки відповідача мали намір придбати йому будинок. Влітку або навесні 2003 року, точно свідок не пам`ятає, батько ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у присутності останнього дав відповідачу 1000 доларів США для купівлі будинку. Детально обставин укладення правочину щодо купівлі будинку свідок не знає. Сума, за яку було придбано будинок, свідку невідома. В подальшому, коли придбали будинок та зробили в ньому ремонт, відповідач прийшов проживати у цей будинок разом із ОСОБА_1 . За чиї кошти проводився ремонт у будинку свідку невідомо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що є двоюрідним братом ОСОБА_3 .. Зазначив, що в період часу, коли був придбаний будинок по АДРЕСА_1 , позивачка з відповідачем не проживали разом, вони тимчасово припинили спільне проживання після скандалу. ОСОБА_1 після цього проживала у своїх батьків, а ОСОБА_3 у своїх. Після того, як був придбаний вказаний вище будинок (по слухам, його придбали батьки відповідача), ОСОБА_3 та ОСОБА_1 почали спільно проживати. Будинок був придбаний у ОСОБА_10 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що є дружиною ОСОБА_10 , у якого було придбано будинок АДРЕСА_1 . Зазначила, що до моменту продажу будинок належав її свекрусі, а потім перейшов до її чоловіка у спадок. Свідок вказала, що була особисто присутня на всіх етапах вчинення правочину щодо продажу будинку подружжю ОСОБА_12 . Пояснила, що продажем будинку цікавилась матір ОСОБА_13 , яка була родичкою ОСОБА_10 .. Батьків ОСОБА_3 в ході переговорів щодо будинку свідок не бачила. Оскільки у покупців не вистачало коштів, первісна ціна, яку ОСОБА_10 та ОСОБА_8 виставили за будинок, була знижена. Підтвердила, що спочатку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дали задаток за будинок, і свідок з чоловіком відразу дозволили їм проживати у цьому будинку. Як пояснили ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , вони мали намір завести підсобне господарство, щоб заробити кошти на сплату коштів за будинок. Документи на продаж будинку були оформлені лише через рік, коли подружжя ОСОБА_12 накопичило необхідну суму коштів (задаток дали 300 доларів, а 900 доларів додали через рік). При всіх етапах правочину, як при наданні задатку, так і при сплаті повної суми коштів за будинок були присутні лише ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , жодних інших осіб при цьому не було. Під час купівлі будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали удвох, оскільки вони разом приїжджали домовлятися за будинок.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За приписами ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч.4 ст.368 ЦК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Таким чином, розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Як визначено ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

За приписами ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як визначено у ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

За твердженням відповідача, спірний будинок разом із земельною ділянкою є його особистою власністю, оскільки придбавався в період окремого проживання позивачки та відповідача, та за кошти, які надавалися батьками ОСОБА_3 ..

В силу ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності.

За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Як встановлено статтею 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Суд зауважує, що відповідач, стверджуючи про те, що будинок АДРЕСА_1 є його особистою приватною власністю як такий, що придбаний за кошти його батьків та в період, коли він не проживав із позивачкою, належних та допустимих доказів такого твердження не надав.

Так, допитаний в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача свідок ОСОБА_7 повідомив, що йому не відомо, за чиї кошти був придбаний вказаний будинок, водночас, підтвердив, що ОСОБА_1 брала суттєву участь в утриманні підсобного господарства, що у свою чергу, сприяло придбанню спірного будинку.

Свідок ОСОБА_6 зазначив, що походження коштів на придбання будинку від батьків відповідача йому відоме лише по слухам.

Показання свідка ОСОБА_5 про те, що в його присутності батько надав ОСОБА_3 1000 доларів для придбання спірного будинку, судом оцінюються критично, оскільки ОСОБА_5 є рідним братом відповідача ОСОБА_3 ..

Крім того, як пояснив свідок ОСОБА_5 , кошти були надані батьком відповідача навесні або влітку 2003 року, договір купівлі-продажу будинку був укладений 30.07.2003, однак, як пояснив представник позивача та підтвердила свідок ОСОБА_8 , фактично в будинку ОСОБА_3 з ОСОБА_1 стали проживати за рік до офіційного нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, надавши задаток.

При цьому, показаннями свідка ОСОБА_8 спростовуються пояснення відповідача про те, що на момент придбання будинку він не проживав однією сім`єю з позивачкою, і будинок придбавався ним одноосібно.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується наявності підстав для визнання будинку АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_3 .

З урахуванням вимог чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що будинок АДРЕСА_1 був придбаний сторонами в період перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому є їх спільною власністю.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 70 СК України щодо рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності при поділі майна, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку та 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0098, на якій знаходиться цей будинок, в результаті поділу спільного майна подружжя, підлягають задоволенню.

Водночас, беручи до уваги, що право власності на будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0098 вже зареєстровані за відповідачем у справі, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про виділення у власність ОСОБА_3 1/2 частини житлового будинку зі службовими приміщеннями по АДРЕСА_1 , та 1/2 земельної ділянки для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,2500 га, кадастровий номер: :00:001:0098 за вказаною адресою.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, беручи до уваги, що позивачкою при подачі даного позову було сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн., з урахуванням висновку суду про часткове задоволення позову, на користь ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у суму 496,20 грн.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, ч.1 ст. 223, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355, п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку зі службовими приміщеннями по АДРЕСА_1 та на 1/2 (одну другу) земельної ділянки для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,2500 га, кадастровий номер :00:001:0098 за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 24.04.2023.

Суддя О.С. Сеник