Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/943/23
Провадження №: 2/332/573/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді - Марченко Н.В.,
при секретарі Петракей Р.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зазначив, що в результаті ДТП, яке вчинив відповідач позивачу була спричинена матеріальна та моральна шкода, яку відповідач не відшкодував добровільно.
Представник третьої особи в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував, вважав їх обґрунтованими, також просив ухвалити рішення, яке не вплинуло б на обов`язки третьої особи.
Відповідач до судового засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи в силу ч.8 ст.128 ЦПК України повідомлений своєчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву та будь -яких клопотань до суду від відповідача не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 31.01.2022, приблизно о 16 год 00 хв, в м.Запоріжжя по вул. Демократичній, біля АЗС WOG е/о 5, відповідач ОСОБА_2 керуючи автомобілем BMW 320, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення п.2.3 «б», п.12.1 ПДР України не встежив за дорожньою обстановкою та не зреагував на її зміну, не дотримався безпечної швидкості руху, не впорався із керуванням здійснивши виїзд на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 . В результаті чого відбулося зіткнення автомобілів та був значно пошкоджений автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належний позивачу.
Постановою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 12.08.2022, у справі №332/566/22, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КупАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою Запорізького апеляційного суду від 16.01.2023 вищезазначену постанову суду першої інстанції змінено та встановлено факт вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за вказаних вище обставин.
Таким чином, факт вчинення відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої був пошкоджений транспортний засіб позивача був встановлений постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, яка є обовязквою для суду та не підлягає повторному доведенню в цивільному процесі в силу ч.6 ст.82 ЦПК України.
В подальшому 03.02.2022 позивач звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта», з якою у відповідача був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. ПАТ «НАСК «Оранта» 14.06.2022 відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та договору укладеного з відповідачем здійснило позивачу виплату страхового відшкодування за шкоду спричинену відповідачем в розмірі 130000 грн. Вказана обставина підтверджується випискою з банківського рахунку відповідача за 14.06.2022.
Проте згідно висновку експерта Запорізького відділення Дніпропетровського НДІСЕ за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №153-22 від 29.06.2022 вартість відновлювального ремонту належного позивачу на праві власності автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 338652,70 грн. Отже різниця між фактичною шкодою та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 208652,70 грн (338652,70 грн-130000 грн).
Згідно змісту накладної №1 від 31.01.2022, виданою ФОП ОСОБА_3 (свідоцтво про державну реєстрацію серії В03 №118681 від 18.02.2009), після ДТП автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 був доставлений евакуатором до місця зберігання. Послуги евакуатора складають 1300,00 грн.
Крім того, згідно квитанцій №001901 від 04.05.2022, № 000651 від 09.06.2022, №002551 від 12.06.2022, №000590 від 03.08.2022, виданих ФОП ОСОБА_4 транспортний засіб позивача після ДТП протягом травня -серпня 2022 року зберігався на охоронюваній стоянці за адресою: м.Запоріжжя, вуд.Олімпійська,7-В. Вартість послуг стоянки складала 450,00 грн щомісячно, а всього 1800,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до ч.3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Таким чином, відповідач має відшкодувати позивачу різницю між фактичною шкодою та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 208652,70 грн. Крім того, останній має відшкодувати позивачу послуги евакуатора в розмірі 1300,00 грн та послуги стоянки в розмірі 1800,00 грн.
Також, оскільки страхова виплата не покрила завдані позивачеві фактичні збитки в результаті ДТП, у відповідача виник обов`язок перед ним відшкодувати відповідну різницю з 14.06.2022, тобто дня коли страховик відповідача здійснив страхову виплату, однак її розмір не покрив шкоду в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Згідно розрахунку розміру відсотків від простроченої суми, наданого позивачем, розмір відсотків складає 4321,68 грн. Підстави ставити під сумнів правильність такого розрахунку відсутні.
Оцінюючи обґрунтованість заявленого позивачем розміру моральної шкоди суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає серед іншого у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У порядку ст.141 ЦПК у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при поданні до суду позову судовий збір у розмірі 2365,85 грн. та витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 9060,96 грн.
Керуючись ст.ст. 139, 141, 263-265, 268, 280-284, 288 ЦПК України
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 матеріальну шкоду завдану внаслідок пошкодження транспортного засобу, з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 231963 грн. 84 коп.(двісті тридцять одна тисяча дев`ятсот шістдесят три гривні вісімдесят чотири копійки).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 проценти від простроченої суми в розмірі 4321 грн. 68 коп. (чотири тисячі триста двадцять одна гривня шістдесят вісім копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 вартість послуг евакуатора в розмірі 1300 грн. 00 коп. (одна тисяча триста гривень нуль копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 вартість послуг стоянки автомобіля в розмірі 1800 грн. 00 коп. (одна тисяча вісімсот гривень нуль копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2365 грн. 85 коп. (дві тисячі триста шістдесят п`ять гривень вісімдесят п`ять копійок)
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 понесені судові витрати по оплаті автотоварознавчої експертизи в сумі 9060 грн. 96 коп. (дев`ять тисяч шістдесят гривень дев`яносто шість копійок).
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Н.В.Марченко