ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3553/23 Справа № 214/225/23 Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С.І. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 214/225/23

провадження № 22-ц/803/3553/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу № 214/225/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про визнання кредитного договору недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року про направлення справи за підсудністю (суддя Сіденко С.І.),постановлену в приміщенні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «Мілоан» про визнання кредитного договору недійсним.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Мілоан» про визнання кредитного договору недійсним передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвала суду мотивована тим, що в позовній заяві зазначено про те, що позивач ніколи не звертався до зазначеної фінансової установи та ніколи не укладав кредитного договору з відповідачем для отримання коштів у борг, не отримував від відповідача коштів, відтак, позивач не є споживачем, тобто спір виник не на захист його прав як споживача, а тому позивачеві слід звертатися до суду за загальними правилами підсудності. Враховуючи, що юридична адреса відповідача ТОВ «Мілоан» зареєстрована по АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної підсудності Шевченківського районного суду міста Києва, тому суд першої інстанції дійшов висновку про непідсудність даної справи Саксаганському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у зв`язку з чим, в порядку пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України вона підлягає передачі на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , посилається на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач, як споживач фінансових послуг, визначивши на власний розсуд місце пред`явлення позову в цивільній справі про захист прав споживачів, пов`язаних із укладенням кредитного договору, а саме, пред`явивши позов за місцем проживання, скористався своїм абсолютним правом, передбаченим статтею 28 ЦПК України.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «Мілоан» про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування вимог позову позивач зазначав, що 21.07.2021 року ОСОБА_1 стало відомо, що невстановлена особа 21.07.2021 року зняла грошові кошти з картки банку «ОТР», чим спричинила йому матеріального збитку. Крім того, 21.07.2021 року ОСОБА_1 стало відомо, що сторонні особи незаконним шляхом заволоділи його даними шляхом злому додатку на його мобільному телефоні «Дія», оформили на його ім`я кредит у невідомих йому фінансових установах. Про кримінальне правопорушення позивачем повідомлено до правоохоронних органів. На телефон позивача стали приходити повідомлення про те, що він нібито заборгував кредит у банківській установі, після чого з реєстру кредитних історій він дізнався про укладений від його імені кредитний договір №4448554 від 21.07.2021 року, укладений у м. Києві між ним та ТОВ «Мілоан». Представник позивача зазначав, що позивач з відповідачем кредитних договорів не укладав, коштів не отримував, у зв`язку з чим вимушений був звернутися до суду.

В обґрунтування підстав подачі позову до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за місцем проживання позивача, представник послався на правила альтернативної підсудності, встановлені частиною 5 статті 28 ЦПК України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Лівицький О.М., підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Згідно із частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема щодо передачі справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону, ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Передаючи справу на розгляд до іншого суду, суд першої інстанції виходив з того, що в позовній заяві зазначено про те, що позивач ніколи не звертався до зазначеної фінансової установи та ніколи не укладав кредитного договору з відповідачем для отримання коштів у борг, не отримував від відповідача коштів, відтак, позивач не є споживачем, тобто спір виник не на захист його прав як споживача, а тому позивачеві слід звертатися до суду за загальними правилами підсудності. Враховуючи, що юридична адреса відповідача ТОВ «Мілоан» зареєстрована по АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної підсудності Шевченківського районного суду міста Києва, тому суд першої інстанції дійшов висновку про непідсудність даної справи Саксаганському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у зв`язку з чим, в порядку пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України вона підлягає передачі на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва.

Проте, суд першої інстанції дійшов такого висновку із порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набула чинності для України з 11 вересня 1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 2,4,5,12,13,19 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

За частиною 2 статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частин 5, 16 статті 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ Мілоан» про визнання кредитного договору недійсним. При цьому, позивач, як споживач фінансових послуг, звернувся саме до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, тобто за своїм зареєстрованим місцем проживання відповідно до пункту 5 частини 1 статті 28 ЦПК України.

Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

За пунктом 11 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відносини, що виникають у зв`язку з функціонуванням фінансових ринків та наданням фінансових послуг клієнтам, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України з питань регулювання ринків фінансових послуг, а також прийнятими згідно з цими законами нормативно-правовими актами. Відносини, що виникають у зв`язку із захистом прав споживачів фінансових послуг, регулюються законодавством про захист прав споживачів з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

За змістом пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року, оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, тож судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі, надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною яких є фізична особа, а також використані у Законі «Про захист прав споживачів» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» терміни «споживчий кредит», «фінансова установа», «фінансова послуга» дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір про споживчий кредит № 4448554 від 21 липня 2021 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . Тобто, позивач просить визнати недійсним договір, в якому його статус визначено в якості позичальника і за яким з нього на користь фінансової установи підлягають стягненню грошові кошти в установленому порядку та розмірі.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що позивач в даному випадку має право на альтернативну підсудність, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, є наданням послуг, що підпадає під дію норм Закону України «Про захист прав споживачів».

Вищезазначене не було враховано судом першої інстанції, у зв`язку з чим, суд дійшов помилкового висновку щодо передачі справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва за місцезнаходженням відповідача.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що ухвала про направлення справи за підсудністю постановлена з порушенням норм процесуального права та є такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для продовження розгляду.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами, передбаченими процесуальним законом.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді О.А. Мірута

Я.В. Хейло