Дата документу 25.04.2023
Справа № 334/4101/22
Провадження № 2-с/334/44/23
УХВАЛА

про скасування судового наказу

25 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Бредіхіна Ю.Ю., розглянувши заяву боржника ОСОБА_1 про скасування судового наказу,

установив:

26 вересня 2022 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ у справі № 334/4101/22 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за постачання теплової енергії у нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить боржнику, у розмірі 55 422,79 грн. та судового збору в сумі 248,10 грн.

21.04.2023 року боржник подав заяву про скасування судового наказу, яка отримана судом 24.04.2023 року. В обґрунтування поданої заяви вказав на те, що існує спір щодо наявності обов`язку боржника щодо сплати за послуги заявника, зокрема, вказав на те, що приміщення не обладнане засобами опалення, а також відсутній договір про надання послуг.

Згідно із ч. 1 ст.170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Боржник подав клопотання про поновлення строку на подання заяви про скасування вказаного судового наказу, яке обґрунтовано тим, що ані копії заяви про видачу судового наказу, ані самого наказу боржник не отримував. Про існування оскаржуваного наказу боржник дізнався лише 20.03.2023 року, коли отримав постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 173 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Форма та зміст заяви про скасування судового наказу відповідає вимогам, викладеним у ст. 170 ЦПК України.

Боржник також просить суд стягнути з концерну «МТМ» судовий збір у розмірі 134,20 грн., сплачений ним за подачу заяви про скасування судового наказу, та 5 000 грн. витрат на правову допомогу.

Згідно із ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про судовий збір».

Положеннями п.п. 4-2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання заяви про скасування судового наказу має бути сплачений судовий збір у розмірі 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 167 ЦПК України розгляд справи в порядку наказного провадження проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування по справі.

Порядок відшкодування судових витрат, у тому числі судового збору, визначено приписами статей 141 та 142 ЦПК України. Проаналізувавши приписи вказаних статей, суд дійшов висновку, що розподіл витрат, пов`язаний перш за все із безпосереднім судовим розглядом, і відшкодовується стороні на користь, якої ухвалено відповідне судове рішення. Водночас, стаття 142 ЦПК України містить норми, якими врегульовано питання відшкодування судових витрат у випадках коли спір не вирішується судом по суті.

Названі статті не містять приписів щодо відшкодування судових витрат, у тому числі судового збору, у випадку прийняття судом ухвали про скасування судового наказу. Отже, законодавець, виходячи із суті самого наказного провадження, не передбачив жодного компенсаторного механізму для судових витрат, окрім вирішення питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 Кодексу (ч. 3 ст. 171 ЦПК України). При цьому судовий збір не повертається навіть стягувачу (заявнику) у випадку прийняття судом ухвали про відмову у видачі судового наказу.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що норми чинного процесуального кодексу не передбачають можливості відшкодування судових витрат у справах наказного провадження, крім випадків прямо визначених Кодексом.

При цьому, оскільки питання відшкодування судових витрат є питанням процесуального права, то суд не вважає за можливе застосовувати аналогію закону чи аналогію права, адже це суперечитиме положенням статті 1 ЦПК України, якими закріплено, що повноваження суду та порядок здійснення судочинства закріплено саме нормами ЦПК України.

Керуючись ст. 173 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву боржників ОСОБА_1 про скасування судового наказу задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви про скасування судового наказу.

Скасувати судовий наказ від 26.09.2022 року у справі № 334/4101/22 про стягнення з зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ,) на користь концерну «Міські теплові мережі» (, юридична адреса: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137) заборгованості за постачання теплової енергії у нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 55 422,79 грн. та судового збору в сумі 248,10 грн.

В задоволені решти вимог відмовити.

Роз`яснити концерну «МТМ» його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Копію ухвали направити стягувачу та боржнику.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін