Справа № 477/913/21
Провадження № 2/477/144/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

30 червня 2023 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі - судді Полішко В.В., з секретарем - Крошніною А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області за правилами спрощеного позовного провадженняцивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних витрат,

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства три відсотка річних від простроченої суми заборгованості та інфляційні витрати у загальній сумі 85147,45 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 01 квітня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №3, за умовами якого відповідачеві було надано кредитні кошти у сумі 88960,00 грн. для придбання автомобіля. ОСОБА_1 взяті на себе кредитні зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу портфелю, відповідно до якого ТОВ «ПростоФінанс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до кредитних договорів, укладених з ТОВ «ПростоФінанс».

19 січня 2010 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі №2-709/10 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПростоФінанс» заборгованість за кредитним договором №3 від 01 квітня 2008 року у сумі 91960,55 грн. В порядку виконання рішення на рахунок позивача станом на 01 квітня 2021 року надійшли грошові кошти на загальну суму 54989,45 грн. Залишок заборгованості становить 36971,10 грн.

Через те, що відповідачем в добровільному порядку не сплачена прострочена заборгованість по кредитному договору, позивач посилаючись на вимоги статті 625 ЦПК України, просить стягнути з нього 3% річних - 12543,80 грн. та інфляційні збитки - 72603,65 грн.

Відповідачем у встановлений законом строк поданий відзив на позовну заяву, в якому заявлені позовні вимоги не визнає, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Вказав, що між ним та ТОВ «ПростоФінанс» 01 квітня 2028 року був укладений кредитний договір №3, за яким він отримав кредит у сумі 88960,00 грн. на покупку автомашини. 19 січня 2010 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва з нього було стягнуто на користь ТОВ «ПростоФінанс» заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 91960,55 грн. Рішення пред`явлено до примусового виконання до Вітовського відділу ДВС Миколаївської області. В рахунок погашення заборгованості з прилюдних торгів (протокол від 14 липня 2013 року №15-0213/13(Р)1) реалізований транспортний засіб «CHEVROET LACETTI NF19В», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який на той час належав йому. Кошти від реалізації були отримані ТОВ «ПростоФінанс». Тобто, за рахунок реалізації транспортного позичальнику була сплачена вся сума боргу.

До того, ж позивачем не надані докази відступлення вимог першочерговим кредитором.

Крім цього, послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2-018 року у справі 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), яким зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на застелене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється уразі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованості за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦПК України.

Так, транспортний засіб, як предмет застави був реалізований на торгах. 25 жовтня 2013 року виконавчий лист постановою державного виконавця повернуто стягувачу - ТОВ «ПростоФінанс» на підставі пункту 5 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». В подальшому ТОВ «ПростоФінанс» щодо стягнення заборгованості до суду не зверталося. На сьогодні сплинув строк позовної давності, так, як з моменту винесення рішення Оболонським районним судом м. Києва минуло більше 11 років. Тобто, позивачем пропущений, передбачений частиною 1 статті 256 ЦПК України строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом.

Також посилаючись на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Конституційного цивільного суду у справі 442/398/15ц (провадження №61-1503св19) від 18 березня 2019 року вважає вказані зобов`язання натуральними, в свою чергу кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних витрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 20189 року у справі №757/44680/15-ц (провадження №61-32171сво18), у постанові Верховного суду у справи №727/4475/17 від 21 грудня 2020 року.

В зв`язку з викладеним, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити через їх безпідставність.

20 липня 2021 року представником позивача до суду направила відповідь на відзив, в якій вказав, що право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» отримали на підставі Договору, укладеного 18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», а тому є належним позивачем у справі

Крім цього, не погодився з пропуском строку позовної давності, вказав на те, що передбачене частиною 2 статті 625 ЦПК України нарахування відсотків рідних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема у постанові Верховного суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №14-446цс18. З аналізу вказаних норм слідує, що у разі прострочення грошового зобов`язання на вимогу кредитора підлягає сплаті сума за весь час такого прострочення. Посилаючись на те, що грошове зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення грошових коштів на підставі статті 625 ЦПК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Отже, сума, яка становить 3% річних від простроченого грошового зобов`язання відповідачем за вказаним кредитним договором розрахована позивачем правильно, з урахуванням вимог частини 2 статті 625 ЦПК України, яка передбачає що стягненню підлягає сума за весь час прострочення боргу.

Вказав, що відповідь Вітовського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 15 січня 2021 року №848, на яку посилається відповідач, не є належним доказом у справі, оскільки не містить жодної інформації яка б вказувала про погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором або щодо виконання ним своїх зобов`язань. Натомість вона містить лише інформацію про закриття виконавчого провадження №19556195 на підставі пункту 5 частини 1 статті 47 Закону України про виконавче провадження» (в редакції до 06 жовтня 2016 року), який передбачає, що виконавчий документ на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснювалося частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньою участі боржника). Відповідь не містить жодної інформації про фактичне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором. Тобто, відповідачем жодним чином не доведений факт виконання ним в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором, а тому у кредитора виникає право на стягнення з нього 3% річних та інфляційний витрат за весь час прострочення.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Направив до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник направила до суду заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності позовні вимоги не визнають, з підстав вказаних у відзиві, просила відмовити у задоволенні позову. Крім цього, просила суд звернути увагу на те, що позивачем не доведена сума заборгованості, в зв`язку з чим не можна провести розрахунок 3% річних та інфляційних витрат. Також, у матеріалах цивільної справи міститься Договір купівлі-продажу кредитного портфелю укладеного між ТОВ «ПростоФінас» та ТОВ «Кредитні ініціативи» та витяг з реєстру, в свою чергу в них не зазначена сума заборгованості відповідача. В свою чергу у договорі купівлі-продажу кредитного портфелю є посилання, що заборгованість передається з Актом приймання-передачі. Тому, вказаний документ не відповідає дійсності, а сформований позивачем власноруч.

У разі, якщо суд прийде до висновку, що заборгованість відповідача складає 36971,10 грн., то просить застосувати позовну давність та розрахувати заборгованість за період з червня 2018 року по квітень 2021 року.

Так, як доказів у матеріалах справи достатньо для ухвалення рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено, наступне.

01 квітня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 3, на підставі якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 88960,00 грн. на придбання транспортного засобу «CHEVROET LACETTI NF19В», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Строк договору до 10 червня 2013 року (а.с. 5-8).

Через невиконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, рішенням Обононського районного суду м. Києва від 19 січня 2010 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПростоФінанс» стягнуто кредитну заборгованість по залишку кредиту з процентами за договором кредиту, штрафом та інфляційними відшкодуванням у сім 91960,55 грн. (а.с. 46-47).

З огляду на інформацію, що міститься в матеріалах справи станом на 01 квітня 2021 року загальна сума, що надійшла на рахунок погашення кредитної заборгованості від ОСОБА_1 за договором № № 3 від 01 квітня 2008 року становить 54989,45 грн. (а.с. 13).

Як вбачається з відповіді Вітовського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 15 січня 2021 року №848, згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №19556195 з примусового виконання виконавчого листа №2-709/10 від 29 березня 2010 року видного Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПростоФінанс» заборгованості у сумі 91960,55 грн., в межах якого в рахунок погашення боргу з прилюдних торгів (протокол №15-0213/13 (Р) 1 від 04 липня 2013 року) реалізований належний боржникові транспортний засіб «CHEVROET LACETTI NF19В», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Виконавче провадження завершено 25 жовтня 2013 року на підставі пункту 5 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 06 жовтня 2016 року) (а.с. 48).

Дослідивши Договір купівлі-продажу кредитного портфелю укладеного 18 травня 2021 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 54-58) судом встановлено, що відповідно до пункту 3.1 Договору ТОВ «ПростоФінас» продає (відступає) Кредитний портфель ТОВ «Кредитні ініціативи» та передає Покупцю Кредитні документи у порядку та на умовах визначених пунктом 4.4 цього Договору, а Покупець зобов`язується прийняти такий Кредитний портфель та сплатити Продавцю Купівельну ціну в порядку встановленому пунктом 5.1-5.3 цього Договору.

Пунктом 4.4 Договору встановлено, що починаючи з дати набрання чинності сторони приступлять до інвентаризації та звірки кредитних документів. Сторони зобов`язані завершити цей процес протягом 60 днів з Дати набрання чинності. Після завершення інвентаризації та звірки Кредитних документів Продавець та Покупець зобов`язані укласти Акт переймання-передачі Кредитних документів, що засвідчує таку передачу, за формою наведеною у Додатку 5 до цього Договору.

В свою чергу матеріали справи Додатку 5 не містять.

Позивачем долучено до справи Витяг з реєстру позичальників (додаток №1) до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року укладеного між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи». З огляду на який в ньому міститься лише інформація щодо номеру кредитного договору, дати його укладання та прізвища, ім`я та по батькові позичальника. В свою чергу в ньому відсутні відомості щодо суми боргу, право вимоги щодо стягнення якої перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи». В зв`язку з чим, неможливо визначити суму простроченої заборгованості на яку має бути нараховані 3% річних, а також інфляційні витрати (а.с. 59).

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин 1, 2 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За частиною 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Саме позивач мав довести в ході розгляду справи обґрунтованість кожного свого посилання щодо обґрунтованості вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (постанова Верховного Суду від 18 березня 2019 року по справі № 450/2488/16-ц).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат не підтверджені матеріалами справи, в зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволені позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних витрат на загальну суму 85147 (вісімдесят п`ять тисяч сто сорок сім) грн. 45 коп., відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Водночас, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Тобто, через Жовтневий районний суд Миколаївської області.

Повне найменування сторін:

позивач - товариство обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», адреса для листування: пр. Юрія Гагаріна, 23, а/с 57, м. Київ, 02094, ;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений та підписаний 10 липня 2023 року.

Суддя В.В. Полішко