ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 квітня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9512/22

Головуючий у першій інстанції Маринченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/654/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В.,Мамонової О.Є.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: держава Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди, (суддя Маринченко О.А.), ухвалене у м. Чернігів о 10 годині 27 хвилин, повний текст рішення виготовлено 08.02.2023 року,

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на свою користь 100 000 грн компенсації на відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівські області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року частково задоволено позов ОСОБА_1 , зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 1 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 на підставі оновленої довідки від 16.07.2021 року № ФЧ46563 про розмір грошового забезпечення, складеної ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 05.03.2019 року, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум з розрахунку 71% грошового забезпечення. На виконання зазначеного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області позивачу проведено перерахунок пенсії. Однак сума доплати за період з квітня 2019 року до вересня 2022 року, яка склала 70339,24 грн, позивачу не виплачена. 09 серпня 2022 року за заявою позивача відкрито виконавче провадження № 69586899 із виконання судового рішення в справі № 620/13719/21. Позивач зазначає, що протиправними діями відповідача, що виразилися у безпідставній відмові у перерахунку та виплаті пенсії з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, а також бездіяльністю, що виразилася у тривалому невиконанні рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року у справі № 620/13719/21, йому заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях через порушення пенсійних прав, неможливості реалізувати своє конституційне право на належний розмір пенсійного забезпечення. Крім того, моральна шкода полягає в душевних стражданнях через порушення звичайного способу його життя, адже йому довелося неодноразово письмово звертатися до відповідача з метою реалізації свого права на підвищення розміру пенсії, а потім виконання рішення суду щодо отримання доплати за період з квітня 2019 року до вересня 2022 року.

Виходячи з засад розумності та справедливості, розмір моральної шкоди позивач оцінив у сумі 100000 грн та вважає, що виходячи з норм ст. 1173 ЦК України заподіяна йому моральна шкода повинна бути відшкодована державою.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 6000 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з доведеності факту завдання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області позивачу моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з не включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди, і виплати її у заниженому розмірі, тривалим невиконанням судового рішення, у порушенні звичного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації.

Суд вважав належною сатисфакцією понесених моральних страждань суму 6 000 грн, виходячи з характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, з урахуванням принципів розумності, справедливості і співмірності.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівської області просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення, яким ОСОБА_1 у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди відмовити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного: матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, причинного зв`язку між неналежним (на його думку) контролем за виконанням судового рішення та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує; змінено порядок перерахування коштів для фінансування пенсій з 1 квітня 2021 року за яким погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів здійснює Пенсійний фонд України, а отже виплата коштів на виконання рішень суду здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення виплат в порядку черговості. Головним управлінням було включено нараховані суми пенсії до реєстру судових рішень та постановлено у відповідну чергу на безпосередню виплату пенсії. За позицією відповідача відсутня його вина щодо невиконання судового рішення, оскільки управління не має реальної можливості його виконання.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року в справі № 620/13719/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі оновленої довідки від 16 липня 2021 року № ФЧ46563 про розмір грошового забезпечення, складеної ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 05 березня 2019 року, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року, на підставі оновленої довідки від 16 липня 2021 року № ФЧ46563 про розмір грошового забезпечення, складеної ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 05 березня 2019 року, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум, з розрахунку 71% грошового забезпечення. В решті позовних вимог - відмовлено (а.с. 10-15).

03 серпня 2022 року на виконання вказаного судового рішення Чернігівським окружним адміністративним судом було видано ОСОБА_1 виконавчий лист № 620/13719/21, який він пред`явив до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

09 серпня 2022 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Данілевським Олегом Миколайовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69586899 з виконання виконавчого листа № 620/13719/21 (а.с. 16-17).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області на виконання судового рішення було проведено перерахунок пенсії позивачу, однак виплата коштів на час розгляду справи судом не здійснена.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40). У пілотному рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: «...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), N 8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), N 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року). У п. 54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v .Ukraine), N1811/06, від 19 лютого 2009 року).

У пунктах 35, 38, 82 справи «Бурмич та інші проти України» Європейський суд вказує на справу «Бурдов проти Росії» (№2), в якій зокрема вказано: «У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу».

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

За таких обставин основною умовою відшкодування, зокрема, моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що факт неправомірної бездіяльності відповідача встановлено судовим рішенням, а тривале, впродовж року, невиконання судового рішення завдало йому моральних страждань.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року частково задоволено позов ОСОБА_1 , зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 1 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 на підставі оновленої довідки від 16.07.2021 року № ФЧ46563 про розмір грошового забезпечення, складеної ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 05.03.2019 року, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум з розрахунку 71% грошового забезпечення.

На виконання зазначеного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області позивачу проведено перерахунок пенсії. Сума доплати за період з квітня 2019 року до вересня 2022 року складає 70339,24 грн. Рішення суду в частині виплати коштів на час розгляду судом апеляційної інстанції не виконане.

Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги, що у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду щодо перерахунку пенсії позивачу довгий час не виплачено 70339,24 грн, виконання зазначеного рішення, було гарантовано державою, однак воно не було виконано вчасно через бездіяльність державних органів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача морального відшкодування у розмірі 6 000 грн з Державного бюджету України.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) зазначила, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року) зауважив, що держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до частини другої статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим Законом не передбачено.

Як зазначено у частині другій статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується.

Зазначене узгоджується з правовим вимновком зробленим у постанові Великої Палати Верховного суду від 3 липня 2019 року зроблених у справі № 750/1591/18-ц.

Доводи апеляційних скарг щодо відсутні належних та допустимі доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, недоведеності причинного зв`язку між неналежним (на думку позивача) контролем за виконанням судового рішення та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками судів щодо їх оцінки.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ГУ Пенсійного фонду України в Чернігівській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2023 року - залишенню без змін, оскільки воно ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: