ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2022 року

м. Харків

справа № 634/347/21

провадження № 22ц/818/446/23

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Сахновщинська селищна рада Красноградського району Харківської області

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 03 листопада 2021 року ухваленого у складі судді Зимовського О.С.,-

УСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_2 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай), в якому просив визнати право на земельну частку (пай) розміром 7,9091 умовних кадастрових гектарів за рахунок не витребуваних, розпайованих земель реформованого ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» або земель запасу (резерву) державної власності сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених пунктів Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області

В обґрунтування позову зазначив, що 12.08.2002 позивач був прийнятий в члени ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» де працював до 24.04.2015. Розпорядженням від 05.09.2006 № 314 затверджено розрахунок вартості земельної частки (паю) та її розмір в умовних кадастрових гектарах, а також схему поділу земель ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня».Розпорядженням від 03 вересня 2007 року № 311 Сахновщинської районної державної адміністрації Харківської області затверджено проект приватизації вказаних вище земель. Розпорядженням голови Сахновщинської районної державної адміністрації «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, відповідно до списку, за рахунок земель Сахновщинської селищної ради» від 07 вересня 2007 року № 316 затверджено список громадян, яким надається право на отримання земельної частки (паю) ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня». Проте позивач у вказаному списку відсутній. За таких обставин позивач позбавлений можливості отримати сертифікат на право на земельну частку (пай) ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня».

Рішенням Сахновщинського районного суду від 03 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що державний акт на право колективної власності на землю ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» не видавався, так як землі не передавались до колективної власності. Приватизація земель ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» здійснювалась в порядку ст. 25 ЗК України. Позивач доказами не довів, що у даному випадку відповідачу завдали шкоди його правам та інтересам і тому позовні вимоги задоволенню не підлягають

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що будь-яка досудова процедура врегулювання спору не може вважатися обов`язковою передумовою для звернення особи за судовим захистом.

Скаржник зазначив, що в судовому рішенні суд послався ст. 25 ЗК України та ч.5 ст. 118 ЗК України, проте зазначені правові норми спірні правовідносин не регулюють. Предметом дісного спору є захист права власності на земельну частку (пай) реформованого ВАТ, а не КСП. Правовідносини щодо отримання членом ВАТ ( після ліквідації останнього) у власність земельної частки члена КСП реорганізованого у ВАТ діючим законодавством належним чином не врегульовані. Але це не позбавляє суд вирішити спір по суті затостувавши аналогію закону.

17.01.2022 від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому Дергеокадастр просив апеляційну скаргу залишити без задоволенні, а рішення без змін.

Відзив обґрунтований тим, що позивач не надав докази, які б підтверджували, що його мало бути включено до списку громадян, які отримали дозвіл на виготовлення проекту землеустрою згідно Розпорядження голови Сахновщинської РДА від 07.09.2007, зокрема звернення позивача до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо надання земельної частки (паю). У відзиві зазначено, що суд дійшов правильного висновку про те, що право на отримання земельної частки (паю) пов`язано із членством особи у колективному сільськогосподарському підприємстві на момент передачі землі у колективну власність, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідач зазначив, що право постійного користування та право колективної власності на землю є різними титулами та зумовлюють різний порядок отримання земельної частки (паю) з земель сільгосппідприємства. У відзиві наголошено, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області взагалі можна вважати неналежним відповідачем у дані справі, оскільки на підставі імперативної норми закону 1423-ХІ Головне управління з 27.05.2021 не має права здійснювати розпорядження землями, отже Головним управлінням не було порушено прав чи інтересів позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що згідно записів в копії трудової книжки НОМЕР_1 , позивач ОСОБА_1 з 12.08.2002 працював трактористом в ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» до 24.04.2015 (а.с. 12-13).

Згідно копії розпорядженням № 314 від 05.09.2006 голови Сахновщинської районної державної адміністрації Харківської області затверджено розрахунок вартості земельної частки (паю) та її розмір в умовних кадастрових гектарах, а також схему поділу земель ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» та кількість громадян які мають право на земельну частку (пай) (а.с. 24).

Відповідно копії розпорядженням № 311 від 03 вересня 2007 року Сахновщинської районної державної адміністрації Харківської області затверджено розроблений проект приватизації земель ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня», яким передбачено кількість громадян, які мають право на земельну частку (пай) (а.с. 23).

Згідно копії розпорядженням № 316 від 07 вересня 2007 року Сахновщинської районної державної адміністрації «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, відповідно до списку, за рахунок земель Сахновщинської селищної ради» надано дозвіл громадянам (список додається) на виготовлення проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) згідно зі «Схемою поділу земель колективної власності на земельні частки колективного сільськогосподарського підприємства ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня»» за межами населених пунктів на території Сахновщинської селищної ради (а.с. 25).

Відповідно до копії розпорядження № 357 від 11 жовтня 2007 року голови Сахновщинської районної державної адміністрації «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та складання державних актів на право власності на території Сахновщинської селищної ради», затверджено технічну документацію із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та складання державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня»» на території Сахновщинської селищної ради (а.с. 26).

Згідно листів Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 08.02.2021 та 25.02.2021 на адвокатські запити за інформацією Відділу у Сахновщинському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - Відділ) встановлено наступне:

- державний акт на право колективної власності на землю ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» (код ЄДРПОУ 00851 198) не видавався, так як землі не передавалися до земель колективної власності;

- відомості про внесення ім`я ОСОБА_1 до списків громадян членів ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» у Відділі відсутні. Так як вищевказаний державний акт на право колективної власності на землю не видавався, то надати належним чином завірену копію не вбачається за можливе. Схема поділу земель ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» не виготовлялась, так як приватизація земель здійснювалося у відповідності до статті 25 Земельного кодексу України.

На підставі розпорядження голови Сахновщинської paйонної державної адміністрації «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам відповідно до списку, за рахунок земель Сахновщинської селищної ради» від 07.09.2007 за № 316 була розроблена «Технічна документація із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) ріллі та складання державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам із земель ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» за межами населеного пункту на території Сахновщинської селищої ради Сахновщинського району Харківської області» (далі - Документація). Дана Документація затверджена розпорядженням голови Сахновщинської районної державної адміністрації Харківської області «Про затверджені технічної документації із землеустрою щодо організації території земельні часток (паїв) та складання державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам із земель ВАТ Племінний завод ім. 20-річчя Жовтня» і території Сахновщинської селищної ради» від 11.10.2007 за № 357. Список громадян, яким надано право на отримання земельної частки (паю) який є додатком до вищевказаного розпорядження голови Сахновщинської селищної ради, міститься у Документації. В даному Списку ім`я ОСОБА_1 відсутнє (а.с. 7-8).

Відповідно до листа Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області від 10.03.2021 № 02-10/22-ЗІ на адвокатський запит зазначено, що відомості про внесення в списки осіб (членів підприємства) ОСОБА_1 , як члена колишнього ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» в Сахновщинській селищній раді відсутні. Щодо факту видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) ОСОБА_1 , як члену колишнього ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» в Сахновщинській селищній раді відсутні. За даною інформацією необхідно звернутися до Відділу у Красноградському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Щодо факту виготовлення (видачі) державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , як члену колишнього ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» в Сахновщинській селищній раді відсутні. Середній розмір земельної частки (паю) члена ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» становить приблизно 8.5 га. При наявності відповідних позивачу можливо буде виділити у власність земельну частку (пай), як члену колишнього ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» за рахунок земель реформованого ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня», згідно чинного законодавства. Державний акт на право колективної власності ВАТ « Племінній) завод ім. 20 річчя Жовтня» в Сахновщинській селищній раді відсутній, як такий, що не видавався (а.с. 9).

Відповідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 01.06.2006).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

Згідно ст. 1 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» за № 2114-ХІІ від 14.02.1992 колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ № 2114-ХІІ від 14.02.1992, об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство.

Статтею 1 Указу Президента України від 03.12.1999 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» передбачено здійснення заходів щодо реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності (далі - приватні формування).

Це право, гарантоване ч. 2 ст. 14 Конституції України, не може бути обмежено рішеннями загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств або будь-якими іншими рішеннями.

Згідно з положеннями ч. 9, 10 ст. 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому ч. 6, 7 ст. 6 цього Кодексу.

Частинами 6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року передбачено, що при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (ч. 2 ст. 23 ЗК України 1990 року).

Згідно з п. 17 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001 сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу від 08.08.1995 за № 720/95, право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами ст. ст. 22, 23 ЗК України (у редакції від 22.06.1993) та Указу від 08.08.1995 за № 720/95, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах Колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання Колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 16.04.2004 за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Отже, саме по собі не внесення особи до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не може позбавити її права на земельну частку (пай).

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Отже, громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП, як слідує із висновку Верховного Суду, висловленому у постанові від 17 березня 2020 року у справі №396/1683/18-ц.

Судом встановлено, що згідно записів в копії трудової книжки НОМЕР_1 , позивач ОСОБА_1 з 12.08.2002 працював трактористом в ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» до 24.04.2015 (а.с. 12-13)

Проте, як встановила колегія суддів, ці записи не містять даних про прийняття позивача у члени ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» .Також позивачем не надано до справи архівний витяг із протоколу загальних зборів ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» про прийняття його у члени ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня».

Сам факт перебування позивача у трудових відносинах з ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» у період часу з 12.08.2002 по 24.04.2015 не є доказом того, що позивач був членом ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня».

Відповідно до ст. 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Так, відповідно до ч. 2 зазначеної статті, рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Як встановлено судом, державний акт на право колективної власності на землю ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» не видавався, так як землі не передавались до колективної власності, а позивач не був включений до списку громадян членів ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня». Приватизація земель ВАТ «Племінний завод ім. 20 річчя Жовтня» здійснювалась в порядку ст. 25 ЗК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що якщо Позивач не звертався до відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування із відповідним клопотанням, то він і не міг бути включений до списку, який є додатком до Розпорядження голови Сахновщинської районної державної адміністрації від 07.09.2007 № 316.

Частинами третьою - п`ятою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

Натомість приписи щодо паювання земель сільськогосподарського призначення містить, зокрема, Указ № 720/95, пунктом 1 якого визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (пункт 2 Указу № 720/95).

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації (пункти 5, 6 Указу № 720/95).

Порядок виділення таких земельних ділянок регламентовано Законом України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», приписи якого передбачають виготовлення документації із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Викладені норми дозволяють констатувати, що паювання земель сільськогосподарських підприємств як особливий порядок набуття у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення є способом приватизації цих ділянок членами таких підприємств.

Наведене узгоджується зі змістом пункту 8 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, згідно з яким члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу.

Таким чином паювання земель сільськогосподарських підприємств, згідно Указу № 720/95 є особливим, але не єдиним, порядком набуття земель у приватну власність.

Наведене узгоджується з висновками Великої Палати Верхового Суду, викладеними у постановах від 01 жовтня 2019 року у справі № 922/2723/17, від 13 листопада 2019 у справі № 823/1984/16.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо надання земельної частки (паю).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги висновів суду не спростовують. При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами та застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

За правилами, передбаченими пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення..

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 03 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 квітня 2023 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук