ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 681/333/22

Провадження № 22-ц/4820/815/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Цугель А.О.

за участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №681/333/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2023 року (суддя Горгулько Н.А., повне судове рішення складено 24 лютого 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварог-Буковина» про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом і зазначав, що у період з 01.04.2011 по 28.09.2019 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Сварог-Буковина». 28.09.2019 він звільнений з займаної посади у зв`язку із закінченням контракту на підставі наказу №24а-К, яким також передбачено виплату компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 33 календарних дні. ОСОБА_1 посилається на те, що в лютому 2019 йому було виплачено грошову компенсацію тільки за 10 днів невикористаної відпустки, а тому з відповідача підлягає стягненню 29959,34 грн компенсації за невикористану відпустку. Крім того, позивач зазначає, що у зв`язку із невиплатою в день звільнення належних йому сум у строки, що передбачені ст. 116 КЗпП України, підлягає також до стягнення з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТОВ «Сварог-Буковина» 29959,34 грн невиплаченої компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та 1956,16 грн за кожний робочий день затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки середнього заробітку за час порушення строків виплати належних звільненому працівникові.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги розрахунково-платіжну відомість, оскільки суд не досліджував первинні бухгалтерські документи, а посилання на судове рішення Хмельницького апеляційного суду у справі №681/372/20 є помилковим, так як питання виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки апеляційним судом не розглядались у зв`язку із тим, що таких позовних вимог заявлено не було, а тому колегія суддів рекомендувала позивачу звернутися до суду із відповідним позовом. Апелянт вказує, що інших документів ніж ті, що він надав до суду, він надати не може, адже відповідач надає завжди неправдиву інформацію, а ті документи, що є в матеріалах справи, завірені як представником відповідача так і посадовими особами відповідача. Також, апелянт звертає увагу суду на те, що у відзиві на позовну заяву відповідачем підтверджено, що ним не виплачена грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки.

А тому, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив від ТОВ «Сварог-Буковина» до апеляційного суду не надходив.

Апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник відповідача ТОВ «Сварог-Буковина» до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи Товариство повідомлене у встановленому законом порядку; про причини неявки представника не повідомило.

Колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 січня 2022 року у справі № 681/372/20 скасовано рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 02 червня 2021 року та ухвалено нове, яким стягнуто з ТОВ «Сварог-Буковина» на користь ОСОБА_1 37882,73 грн заборгованості по заробітній платі, а також 37000 грн середнього заробітку за час затримки повного розрахунку, з яких підлягають сплаті відповідні податки та інші обов`язкові платежі. Вирішено питання про судові витрати.

Цією постановою встановлено, що 01 квітня 2011 року позивач був прийнятий на посаду директора ТОВ «Сварог-Буковина», а 28 лютого 2019 року звільнений із посади директора у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 січня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Сварог-Буковина» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позовної заяви, ОСОБА_1 покликався на те, що відповідач при його звільненні виплатив йому грошову компенсацію за невикористану відпустку лише за 10 днів, тоді як згідно наказу про звільнення йому передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 33 календарних днів. І зважаючи на те, що повний розрахунок з позивачем проведений не був, останній просив також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 січня 2022 року визначено остаточний розмір заборгованості Товариства з розрахунку при звільненні позивача і останнім не доведено в суді існування перед ним заборгованості ТОВ «Сварог-Буковина».

Проте, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Щодо стягнення компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 116 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А першої черги.

Розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Звернувшись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив стягнути грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки (23 дні), яка йому не виплачена при звільненні згідно з наказом Товариства від 28.02.2019, що відповідно до розрахунку позивача становить 29959,34 грн.

Однак, колегія суддів не погоджується із розрахунком грошової компенсації за невикористані дні відпустки, що проведений позивачем.

Так, згідно наказу ТОВ «Сварог-Буковина» №24а-К від 28.02.2019 зобов`язано головного бухгалтера здійснити повний розрахунок з ОСОБА_1 та виплатити йому компенсацію за 33 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 18.09.2017 по 17.09.2018 (19 к.д.) та з 18.09.2018 по 28.02.2019 (14 к.д.) (а.с.12).

Відповідно до довідки ТОВ «Сварог-Буковина» №11 від 15.02.2023 на момент звільнення ОСОБА_1 з посади директора Товариства за ним рахувалась частина невикористаної щорічної відпустки у кількості 13 календарних днів за період роботи з 18.09.2017 по 17.09.2018 та 14 календарних днів за період роботи з 18.09.2018 по 28.02.2019 (а.с.85).

З наказу ТОВ «Сварог-Буковина» №82а-К від 01.08.2018 вбачається, що ОСОБА_1 було надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 17 календарних днів з 06.08.2018 по 22.08.2018 за період роботи з 18.09.2017 по 17.09.2018 (а.с.86).

Таким чином, кількість днів невикористаної позивачем основної щорічної відпустки становили 27 днів (за період роботи з 18.09.2017 по 17.09.2018 13 к.д. та за період роботи з 18.09.2018 по 28.02.2019 14 к.д.).

Проте, відповідно до розрахункової відомості за лютий 2019 року ОСОБА_1 було виплачено 13025,80 грн компенсації за 10 днів невикористаної відпустки (а.с.70).

Оскільки позивачем не оспорюється правильність нарахування відповідачем компенсації за невикористану відпустку тривалістю 10 днів, і цю суму компенсації (13025,80 грн) стягнуто судовим рішенням Хмельницького апеляційного суду від 13 січня 2022 року у справі № 681/372/20, тому підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача компенсація за 17 невикористаних днів основної щорічної відпустки за період роботи з 18.09.2017 по 17.09.2018 та з 18.09.2018 по 28.02.2019 в сумі 22143,86 грн (1302,58 грн * 17 к.д.).

В цій частині доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє часткове підтвердження.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , в тому числі, просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - невиплаті компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки.

При визначенні суми середнього заробітку, що підлягає до стягнення із ТОВ «Сварог-Буковина» апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Аналіз зазначених законодавчих норм дає підстави дійти висновку про те, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. За таких наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо)

Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими постановою КМУ від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок №100).

Пунктом 2 Порядку № 100 (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку № 100).

За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 січня 2022 року, яка є преюдиційною для цієї справи, встановлено, що середньоденний заробіток позивача складав 1956,16 грн.

Здійснюючи власний розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки, колегія суддів враховує, що за період з 01.03.2019 по 13.01.2022 постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 січня 2022 року стягнуто з ТОВ «Сварог-Буковина» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 37000 грн, а тому за цей же період часу не може ще раз нараховуватись середній заробіток, оскільки це буде подвійним стягненням за один і цей же період часу, і є неспівмірним з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

І зазначене спростовує доводи позивача, що розрахунок середнього заробітку слід провести за кожний робочий день затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.

Таким чином, період затримки розрахунку слід рахувати з 14.01.2022 по день ухвалення судового рішення (03.07.2023), що складає 382 робочих днів та враховуючи, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 1956,16 грн, тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки становить 747253,12 грн (1956,16 грн* 382).

Разом з тим, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15) та у постанові від 31 травня 2017 року у справі № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16).

Пунктом 6 частини 1 статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що вимагає, зокрема частина 3 статті 13 ЦК України, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч.1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків у момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

У постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, і зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

З урахуванням вищенаведеного, враховуючи те, що цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, врахувавши правовий висновок, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, виходячи із компенсаційного характеру заходів відповідальності у цивільному праві та враховуючи розмір заборгованості по невиплаті компенсації за невикористану відпустку (17 днів) (22143,86 грн); розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки (747253,12 грн), який майже в 34 рози перевищує розмір компенсації за невикористану відпустку, що підлягав виплаті позивачу при звільненні; дату звернення ОСОБА_1 до суду із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки (04.05.2022 через три роки та два місяці з дати звільнення); стягнення з ТОВ «Сварог-Буковина» на користь ОСОБА_1 на підставі постанови Хмельницького апеляційного суду від 13.01.2022 середнього заробітку за час затримки повного розрахунку в сумі 37000 грн і виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, колегія суддів дійшла висновку про наявність законних підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.01.2022 по 03.07.2023, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 7000 грн.

А тому, доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного судового рішення в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні частково заслуговують на увагу та є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду із постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).

Таким чином, зважаючи на вимоги ст. 141 ЦПК України, враховуючи наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення невиплаченої компенсації за невикористані дні відпустки (п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки в розмірі 22,33 грн (2481 грн (судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в частині стягнення середнього заробітку) *0,9 (% задоволених вимог)/100) та з ТОВ «Сварог-Буковина» на користь держави - 1833,46 грн (2481 грн (судовий збір, що підлягав сплаті за подання позовної заяви та апеляційної скарги в частині стягнення невиплаченої компенсації за невикористані дні відпустки) * 73,9 (% задоволених позовних вимог)/100).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварог-Буковина» (; вул. Головна, 1-А, с. Лівинці, Дністровський р-н, Чернівецька обл.) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 22143 (двадцять дві тисячі сто сорок три) грн 86 коп компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки та 7000 (сім тисяч) грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварог-Буковина» (; вул. Головна, 1-А, с. Лівинці, Дністровський р-н, Чернівецька обл.) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 22 (двадцять дві) грн 33 коп судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварог-Буковина» (; вул. Головна, 1-А, с. Лівинці, Дністровський р-н, Чернівецька обл.) в дохід держави 1833 (одна тисяча вісімсот тридцять три) грн 46 коп судового збору.

Повне судове рішення складено 13 липня 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай