САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/617/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2023 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Мовшовичі Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про зняття арешту з майна,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2023 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що ОСОБА_4 є спадкоємицею за заповітом від 13.08.2018 року після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з яких частина квартири належала йому на підставі договору дарування від 10.01.1995 року, зареєстрованому в реєстрі №2-217, а 2/4 частини квартири, він успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є зведеним братом позивача, оскільки у них одна матір ОСОБА_6 ОСОБА_4 є співвласницею вищевказаної квартири на підставі договору дарування від 10.01.1995 року, зареєстрованого в реєстрі №2-217. 10.10.1997 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_1 , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Самарської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №377. У встановленому законом порядку ОСОБА_1 звернулася до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході оформлення документів, позивачу стало відомо, що 09.02.2009 року в.о. слідчого СВ Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області старшим лейтенантом міліції було винесено постанову у кримінальній справі №68081363 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, відповідно до якої накладено арешт на частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_7 на праві власності на підставі договору дарування від 10.01.1995 року. В січні 2023 року вона звернулася із клопотанням до слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська про скасування арешту з частини кватири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_7 на праві власності на підставі договору дарування від 10.01.1995 року, про скасування арешту із вказаного майна. В ході розгляду вказаного клопотання, було встановлено, що постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2009 року по справі №1-142/2009, ОСОБА_7 обвинуваченого за ч.1 ст.122 КК України звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.1 ЗУ «Про амністію» від 12.12.2008 року та закінчено провадження по справі. Ухвалою слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2023 року по кримінальній справі №206/153/23, позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання про скасування арешту з вищевказаної частини квартири, що належала ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що в даному випадку залежно від суб`єктного складу учасників цього спору, питання про скасування арешту слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Оскільки накладений арешт безпосередньо впливає на право власності на зазначену вище квартиру та порушує право позивача на розпорядження особистим нерухомим майном, тому вона змушена звернутися до суду із відповідним позовом про зняття арешту з майна. Просить суд скасувати арешт, накладений постановою слідчого СВ Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області старшим лейтенантом міліції від 09.02.2009 року у кримінальній справі №68081363 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, зокрема на 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на правах власності на підставі договору дарування від 10.01.1995 року, зареєстрованого в реєстрі за номером №2-217.

13 лютого 2023 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

22 березня 2023 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

22 березня 2023 року від представника відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву згідно якого він позов не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступні підстави.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_5 , що підтверджується заповітом від 13.08.2018 року серії ННС №501051, посвідченим державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Камендо О.М., зареєстрованому в реєстрі №3-398 та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №52606712 від 13.07.2018 року (а.с.18).

ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.13).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з яких частина квартири належала йому на підставі договору дарування від 10.01.1995 року, зареєстрованого в реєстрі №2-217, а 2/4 частини квартири, він успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується договором дарування та свідоцтвами про смерть (а.с.14, 15, 20, 21).

ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є братом позивача, оскільки у них одна матір ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.16, 17).

ОСОБА_4 є співвласницею квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування від 10.01.1995 року, зареєстрованому в реєстрі №2-217 (а.с.20, 21).

ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернулася до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.).

Згідно відповіді №5812 від 11.08.2022 року, начальника виробничого відділу КП ДМБТІ» ДМР Усманова С., 09.02.2009 року в.о. слідчим СВ Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області старшим лейтенантом міліції було винесено постанову у кримінальній справі №68081363 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, відповідно до якої накладено арешт на частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_7 на праві власності на підставі договору дарування від 10.01.1995 року (а.с.22).

Ухвалою слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2023 року по кримінальній справі №206/153/23, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні клопотання про скасування арешту з вищевказаної частини квартири, що належала ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що в даному випадку залежно від суб`єктного складу учасників цього спору, питання про скасування арешту слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства (а.с.23-27).

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2009 року по справі №1-142/2009, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченого за ч.1 ст.122 КК України, від кримінальної відповідальності звільнено та закрито провадження по справі (а.с.42).

Відповідно до положень ст.41 Конституції України та ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року держава Україна гарантує громадянам непорушність їхньої приватної власності.

Крім того, стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами 1, 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Наявність заборон на рухоме та нерухоме майно, є порушенням наведених вище прав власника нерухомого майна, гарантованих йому державою Україна.

Спеціальні підстави законного обмеження особи в реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження, як легітимної мети відповідного втручання в право мирного володіння майном.

Відповідно до ст.126 КПК 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно ОСОБА_7 , зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з ч.1 ст.214 КПК 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.

Так, правова природа арешту майна не змінилась і з прийняттям нині чинного КПК, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

27.12.2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №289/921/21, досліджував питання відносно судової юрисдикції щодо зняття арешту з майна накладеного під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати між собою, як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими закономумовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №461/233/17 та від 07 листопада 2018 року у справі №296/8586/16-ц).

Отже, якщо кримінальне провадження розпочате за правилами КПК України 1960 року та не закінчене це виключає можливість розгляду справи про звільнення майна з-під арешту за правилами цивільного судочинства, оскільки такий спір необхідно розглядати за правилами КПК 2012 року.

Аналогічний висновок зроблений 07 жовтня 2022 року Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №755/16129/21, провадження №61-6587св22.

В той же час, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі №727/278/19 вказала, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне їй майно.

Арешт накладений на майно порушує право власності позивача.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із позовом до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача ОСОБА_1 , внаслідок чого вона позбавлена можливості у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом звільненням майна з-під арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 1223 Цивільного кодексу України, Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, ст.ст. 13, 33-34, 76-81, 83, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 272-273 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Дніпропетровської обласної прокуратури (м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд.38, код ЄДРПОУ 02909938) про зняття арешту з майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою слідчого СВ Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 09.02.2009 року у кримінальній справі №68081363 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, зокрема на 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на правах власності на підставі договору дарування від 10.01.1995 року, зареєстрованого в реєстрі за номером №2-217.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя О.П.Румянцев