Справа № 354/721/15-ц
Провадження по справі № 2/354/20/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області

в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.

представника відповідача адвоката Селяніна В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомна Олександра Дмитрівна про оспорювання договору позики, визнання недійсним договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, поновлення права власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 у жовтні 2015 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа-приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомна О.Д. про визнання недійсними п.п.1-2,4,14 договору позики, укладеного між сторонами 02.09.2013 року та визнання його виконаним у повному обсязі, визнання недійсними договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладених між сторонами 02.09.2013 року, поновлення права власності позивача на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 242,8 кв.м., житловою площею 101,9 кв.м. та земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок загальною площею 0,1150 га, кадастровий номер :22:002:1078, цільове призначення- для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, стягнення моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 02.09.2013 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів, за яким відповідач нібито передала їй грошові кошти у сумі 359685,00 грн., що на момент укладення договору в еквіваленті становило 45000,00 доларів США. Разом з тим фактично позивачу були передані кошти у сумі 200000,00 грн., що еквівалентно 25000,00 доларів США. При укладенні вказаного договору відповідач скористалась тим, що позивач є інвалідом 2 групи по зору та самостійно не могла прочитати умови договору, а тому про те, що в договорі зазначена сума позики у розмірі 359685,00 грн. їй не було відомо. Беручи до уваги те, що за вказаним договором вона фактично отримала меншу суму, аніж зазначено у договорі, просить визнати недійсними п.п.1-2,4 та 14 договору позики. Отримані в якості позики кошти вона відповідачу повернула в повному обсязі, однак ОСОБА_2 всупереч умов договору позики не передала їй примірник свого договору, проте факт виконання нею договору можуть підтвердити свідки. Також вона взагалі не розуміє як нею були підписані оскаржувані договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Оскільки з 1999 року вона є інвалідом по зору, у неї розвинулось багато додаткових захворювань внаслідок чого із того часу вона перебуває під постійним наглядом лікаря невропатолога, а при потраплянні у складні життєві ситуації через вади зору не спроможна розуміти значення своїх дій , керувати ними та адекватно на них реагувати. При погодженні умов договору позики вона наполягала на тому, що будь-яке звернення стягнення за вказаним договором повинно здійснюватись виключно за рішенням суду, що прописано у п.9 зазначеного договору. При укладенні договору іпотеки у присутності нотаріуса вона також наполягала на вказаній умові, однак у п.5.4 договору іпотеки від 02.09.2013 року наявні також інші підстави, якими обумовлено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Вказаний пункт при підписанні договору нотаріус у повному обсязі не зачитала, однак іпотека має похідний характер від основного зобов`язання, а тому п.5.4 договору іпотеки суперечить положенням п.9 договору позики. Виходячи зі змісту ст.ст.203,215 ЦК України п.п.5.4-5.8 договору іпотеки взагалі не відповідають вимогам, які вона висувала при укладенні договору. Оскільки в момент укладення договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя через підвищену психічну емоційність та нервову зворушеність вона не спроможна була розуміти значення своїх дій та керувати ними, відповідачу було відомо про наявні у неї вади зору, а також ОСОБА_2 бачила її емоційний стан, а тому, скориставшись даними обставинами, відповідач та приватний нотаріус ввели її в оману щодо прав та обов`язків, порядку звернення стягнення на передане в іпотеку майно, п.п.5.4-5.8 договору іпотеки не були зачитані їй вголос, а про те, що вона підписала договір про задоволення вимог іпотекодержателя їй взагалі не було відомо, а тому зазначені договори підлягають визнанню недійсними на підставі ст.ст.225, 230 ЦК України. Враховуючи те, що відповідачу було відомо про наявні у неї вади зору, в силу вимог ч.3 ст.225 ЦК України з ОСОБА_2 слід стягнути на її користь завдану моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 100000,00 грн.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.10.2015 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

25.11.2015 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли письмові заперечення на позов в яких зазначено, що 02.09.2013 року між сторонами були укладені три договори-договір позики та нотаріально посвідчені договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. На виконання умов договору позики позивачу в момент підписання договору позики були передані грошові кошти у сумі 359685,00 грн, що в еквіваленті становило 45000,00 доларів США. У зв`язку із тим, що позивач має вади зору умови договорів перед підписанням були зачитані їй вголос. Оскільки письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошових коштів, сам факт підписання вказаного договору позивачем свідчить про отримання нею грошових коштів в обумовленому розмірі. Доводи позивача про те, що факт виконання нею в повному обсязі зобов`язань за договором позики можуть підтвердити свідки не заслуговують на увагу, оскільки це суперечить положенням ст..57 ЦПК України, ст.218 ЦК України та судовій практиці Верховного Суду. Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що в момент укладення договорів іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними через свій психоемоційний стан. З моменту укладення вказаних договорів до звернення до суду пройшло два роки і за цей час не заперечувала укладення між ними відповідних договорів, їх правомірність та дійсність, користувалась отриманими в позику коштами, однак не здійснювала їх своєчасне повернення, не реагувала на неодноразові вимоги про повернення коштів. Твердження позивача про укладення вказаних договорів під впливом обману не відповідають дійсності, оскільки через вади зору зміст договорів був попередньо зачитаний нотаріусом вголос позивачу та схвалений нею після чого підписаний, про що зазначено у договорах і даний факт не заперечується позивачем. Водночас ставлячи під сумнів вказані договори із наведених підстав, позивач одночасно не заявляє вимогу про визнання недійсним договору позики, укладеного в той самий день, що ставить під сумнів її доводи щодо неможливості через вади зору та емоційний стан розуміти значення своїх дій, бачити та знати які договори та на яких умовах вона укладала. Відповідач вказує, що договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя за змістом та формою відповідають чинному законодавству, волевиявлення сторін на момент їх укладення було вільним, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та діяли без будь-якого примусу. Умовами п.п.7-8 договору позики передбачено, що у випадку його належного виконання позикодавець зобов`язаний надати позичальнику документ про виконання договору та передати примірник свого договору, а тому відсутність вказаних доказів у позивача є свідченням того, що позика нею повернута не була. У зв`язку із невиконання позивачем умов договору позики, в силу вимог ст.ст.33,37 Закону України «Про іпотеку», п. 5.1 договору іпотеки вона як іпотекодержатель реалізувала своє право задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. На даний час передані в іпотеку житловий будинок та земельна ділянка належить їй на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвами про право власності на нерухоме майно від 08.07.2015 року індексний номер:40271216 та від 04.08.2015 року, індексний номер:41690390.

25.11.2015 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення ОСОБА_1 та членів її сім`ї з належного позивачу за зустрічним позовом будинку АДРЕСА_1 .

23.12.2015 року ОСОБА_1 подала заяву про зупинення провадження у справі на час її хвороби та заперечення проти зустрічного позову.

23.12.2015 року від представника ОСОБА_2 надійшла заява про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом та залучення в якості співвідповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 , які вирішені протокольною ухвалою суду від 23.12.2015 року.

Ухвалою суду від 23.12.2015 року за заявою позивача ОСОБА_1 вжито заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на належні ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1150 га із кадастровим номером :22:002:1078.

Також ухвалами суду від 23.12.2015 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі, об`єднано в одне провадження із первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності.

16.01.2016 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи-приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомної О.Д., в яких зазначено, що 02.03.2013 року нею були посвідчені договір іпотеки, за реєстровим №3330 та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за реєстровим №3333, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказані договори посвідчені у повній відповідності із вимогами ЦК України, Законами України «Про іпотеку», «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Тексти договорів перед нотаріальним посвідченням були здруковані нею за допомогою технічних засобів у трьох примірниках, один з яких був наданий для ознайомлення та погодження всіх умов ОСОБА_4 , яка супроводжувала ОСОБА_1 під час посвідчення зазначених угод, як її донька і з якою позивач погоджувала всі умови угод, інший примірник договорів був наданий для ознайомлення ОСОБА_2 , а третій примірник зачитаний вголос у повному обсязі у присутності зазначених осіб і тільки після схвалення ними всіх умов договорів відбулось їхнє підписання сторонами та нотаріальне посвідчення. Також вказала, що 20.03.2015 року їй на мобільний телефон зателефонував чоловік, який назвав себе представником ОСОБА_1 , назвавши чітко у розмові реквізити посвідчених нею 02.09.2013 року договорів, укладених між сторонами у справі та повідомив, що телефонує з проханням не застосовувати процедуру позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки ОСОБА_1 знайшла осіб, які готові надати їй позику для того, щоб вона могла розрахуватись із ОСОБА_2 . У відповідь вона надала роз`яснення про те, що як нотаріус не уповноважена на здійснення процедури позасудового стягнення, а наступного дня із аналогічними питаннями зателефонувала ОСОБА_4 . Із урахуванням викладеного вважає, що підстави для визнання недійсними укладених між сторонами 02.09.2013 року договору іпотеки, за реєстровим №3330 та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, за реєстровим №3333, відсутні.

Ухвалами суду від 18.05.2016 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_5 про забезпечення доказів та виклик свідка, залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача -державну реєстраційну службу Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, виправлено описку в ухвалі суду від 23.12.2015 року та залучено до участі у вказаній справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача за первісним позовом приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомну О.Д.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №127 від 21.09.2017 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 21.09.2017 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду вказану справу передано у провадження судді Іванова А.П.

Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №419 від 07.03.2018 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 07.03.2018 року у зв`язку із продовженням терміну відрядження судді Іванова А.П. вказану справу повторно передано у його провадження.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №162 від 02.04.2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 02.04.2019 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Іванова А.П.) вказану справу передано у провадження судді Польської М.В., якою 10.05.2019 року постановлено ухвалу про прийняття справи до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №80 від 31.07.2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 31.07.2020 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Польської М.В.) вказану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л.

Відповідно до ухвали від 15.09.2020 року вказану справу прийнято до провадження суддею Ваврійчук Т.Л. та призначено підготовче судове засідання.

18.12.2020 року відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 подала відзив на зустрічний позов.

22.01.2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гайтанюк М.М. подала доповнення до обґрунтування первісного позову в яких зазначено, що той факт, що ОСОБА_2 ввела ОСОБА_1 в оману внаслідок чого остання підписала договір позики, який не відповідав її внутрішній волі, підтверджуються серед іншого тим, що загальна сума позики згідно графіку перевищила суму, вказану в п.1 договору позики на 12590,25 грн. і еквівалентна не 45000,00 доларів США, а 46575,00 доларів США. Таким чином ОСОБА_2 в договорі завчасно зазначено суперечливі умови, про які ОСОБА_1 не було відомо і їх невиконання відповідно до умов п.5.1 договору іпотеки у будь-якому випадку призвело б до переоформлення права власності на спірне майно. Умовами п.2.4 договору іпотеки від 02.09.2013 року вбачається, що іпотека поширюється і на частину предмета іпотеки, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення договору, без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт. На момент укладення вказаного договору житловий будинок на уч. АДРЕСА_1 складався з цокольного поверху та 1-го та 2-го поверхів, що підтверджується копією паспорта за 2011 рік, проте станом на 2015 рік у будинку були добудовані 3-й поверх та мезонін і його площа збільшилась з 242,8 кв.м. до 356,8 кв.м., а ринкова вартість разом із земельною ділянкою зросла з 3064650,00 грн. до 7956520,00 грн. ОСОБА_2 при переоформленні права власності на будинок оформила його лише на площу 242,8 кв.м. Наведене підтверджує доводи ОСОБА_1 про те, що відповідач здійснила переоформлення права власності таємно від позивача, з порушенням вимог п.5.5 договору іпотеки, оскільки не отримала від неї документи, дійсні станом на 2015 рік, а отже, відповідач незаконно, шляхом введення позивача в оману, уклала з останньою договори, які містять умови, що не відповідають волевиявленню ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 03.03.2021 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності залишено без розгляду за заявою позивача за зустрічним позовом. Підготовче провадження у справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.

21.09.2021 року, 23.10.2021 року, 02.05.2022 року, 01.06.2022 року, судом постановлені ухвали про забезпечення участі позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

06.12.2021 року, 02.02.2022 року судом постановлені ухвали про забезпечення участі позивача ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Гайтанюк М.М. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі із урахуванням додаткових обґрунтувань. Вказала, що позивач мала у власності земельну ділянку та недобудований будинок за адресою уч. Стаїщі АДРЕСА_1 , де планувала влаштувати готель. Оскільки достатніх для цього коштів позивач не мала, за порадою знайомих ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 та домовилась про позику коштів у сумі 200000,00 грн.,що на момент виникнення спірних правовідносин було еквівалентно 25000,00 доларів США. 02.09.2013 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів та договір іпотеки. Укладення та посвідчення вказаних договорів відбувалось у нотаріальній конторі, в момент їх посвідчення у кабінеті приватного нотаріуса Івано-Франківського міського округу Підхомної О.Д. були присутні лише позивач та відповідач. Донька позивач ОСОБА_4 , яка супроводжувала матір, залишалась чекати у коридорі. Через вади зору позивач не могла самостійно прочитати текст договорів, а тому договір позики та договір іпотеки були зачитані нотаріусом. Про те, що у договорі позики зазначена сума у розмірі 359685,00 грн., яка в еквіваленті становила 45000,00 доларів США позивачу не було відомо, а після підписання договору у приміщенні нотаріальної контори ОСОБА_1 були передані грошові кошти в обумовленій сумі у розмірі 25000,00 доларів США, які її донька того ж дня поклала на рахунок в банку. Зважаючи на те, що позивач з 1999 року страждала на вади зору, була особою з інвалідністю 2-ї групи, що зумовило загальне погіршення стану здоров`я та розвиток численних супутніх захворювань, ОСОБА_1 перебувала під постійним наглядом лікаря невропатолога та при потраплянні у складні життєві ситуації неспроможна була розуміти значення своїх дій, керувати ними та адекватно реагувати, а тому при погодженні умов договору постійно наполягала, що будь-яке звернення за вказаним договором повинне здійснюватись на підставі рішення суду, що було прописано у п.9 договору позики. Проте при підписанні договору іпотеки нотаріус не зачитала позивачу у повному обсязі його зміст, озвучила лише найменування договору, сторін, яке майно заставлено та строки виконання основного зобов`язання, проте умови п.п.5.4-5.8 договору іпотеки, якими передбачено порядок звернення на предмет іпотеки на розсуд іпотекодержателя озвучені не були, а договір про задоволення вимог іпотекодержателя взагалі нотаріусом не зачитувався і про його підписання позивач не знала. Таким чином, відповідач, скориставшись станом здоров`я позивача ввела її в оману. Оскільки позивачем за договором позики отримано кошти у меншому розмірі і свої зобов`язання за вказаним договором ОСОБА_1 виконала у повному обсязі наявні підстави для визнання недійсними п.п.1-2,4,14 договору позики від 02.09.2013 року та визнання його виконаним у повному обсязі. При цьому просила врахувати, що вказана у графіку погашення позики сума є більшою від розміру позики, вказаної у договорі. Із урахуванням того, що договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 02.09.2013 року укладено позивачем під впливом обману, щодо їх обсягу на наслідків, їх зміст не відповідав її внутрішній волі і на момент їх укладення ОСОБА_1 через вади зору, загальний стан здоров`я та психічну знервованість взагалі не розуміла, що підписує договір про задоволення вимог іпотекодержателя, вказані договори підлягають визнанню недійсними у повному обсязі. Зазначила, що кошти за договором позики відповідачу передавала донька позивача ОСОБА_4 готівкою в м. Івано-Франківськ, через довірену особу відповідача на прізвище ОСОБА_8 , факт повернення позики у повному обсязі у розмірі отриманих коштів в сумі 25000,00 доларів США до 01.09.2014 року можуть підтвердити свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Розписок про повернення коштів відповідач не видавала, мотивуючи це довірливими відносинами. Жодних повідомлень щодо неналежного виконання умов договору позики відповідач не направляла, лише в березні 2015 року ОСОБА_1 отримала письмову вимогу про усунення порушень по договору позики, після чого державним реєстратором було здійснено реєстрацію права власності відповідача на іпотечне майно. Після повернення коштів у розмірі 25000,00 доларів США, відносини між сторонами продовжились, оскільки влітку 2014 року ОСОБА_8 та ОСОБА_2 позичили позивачу кошти у сумі 8000,00 доларів США для влаштування водопостачання спірного будинку, ці кошти були передані без будь-якого договору і їх позивач повернула до березня 2015 року. Після цього ОСОБА_8 приїхав до ОСОБА_1 у м. Київ та просив підписати якісь документи, оскільки доньки позивача на той час вдома не було ОСОБА_1 відмовилась підписувати документи через неспроможність їх прочитати. В подальшому відповідач на зв`язок не виходила, а в кінці серпня-вересня 2015 року позивач з Державного реєстру речових прав отримала відомості про те, що відповідач перереєструвала на себе належну їй земельну ділянку та житловий будинок в с. Поляниця. Також зазначила, що після підписання у нотаріуса оскаржуваних договорів, донька позивача перерахувала отримані грошові кошти, забрала папку з документами та поїхала в банк, де поклала кошти на рахунок, лише після цього ОСОБА_4 прочитала договори та з`ясувала, що їх зміст не відповідає досягнутим домовленостям та волі позивача. ОСОБА_4 відразу зателефонувала за роз`ясненнями до нотаріуса, яка запевнила, що підписання позивачем договору про задоволення вимог іпотекодержателя, це лише формальність, яка не потягне за собою наслідків для позивача у разі належного виконання умов договору позики. Позивач усвідомлювала, що зміст оскаржуваних договорів не був озвучений їй у повному обсязі та не відповідав її внутрішній волі, з моменту їх укладення, проте до суду звернулась лише у вересні 2015 року, оскільки довіряла відповідачці, мала намір виконати взяті на себе зобов`язання та здійснила повернення позичених коштів у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Вказала, що вона придбала земельну ділянку та недобудований будинок за адресою уч. Стаїщі АДРЕСА_1 , де планувала влаштувати готель. Оскільки кредит їй не надали, вони із донькою шукали людей, щоб взяти кошти в позику. За порадою знайомих донька зателефонувала ОСОБА_2 , яка через деякий час приїхала зі своїм знайомим ОСОБА_8 , оглянули будинок і ділянку, з`ясували хто зареєстрований у житлі, чи зможуть вони повернути кошти, вони із донькою просили позичити 20-25000,00 доларів США. Через деякий час ОСОБА_2 зателефонувала, повідомила, що погоджується надати кошти в позику, вони домовились про зустріч в м. Івано-Франківську у нотаріуса. Дочка чекала у коридорі, а вони з ОСОБА_2 зайшли до нотаріуса. Нотаріус показала їй договори позики та іпотеки, перепитала чи розуміє вона, що укладається договір застави, вона переживала через те, що не може прочитати договори, нервувала, повідомляла нотаріусу про те, що має вади зору та супутні захворювання, нотаріус зачитала їй два договори-позики та іпотеки, здається роз`яснювала їх зміст, вона їх підписала і після цього ОСОБА_2 передала їй грошові кошти. Договору про задоволення вимог іпотекодержателя нотаріус не читала, про укладення такого договору домовленості не було і про те, що вона підписала три, а не два договори вона не знала, підписувала документи, які надавала нотаріус. Перед укладенням договору іпотеки вона наголошувала на тому, щоб звернення стягнення відбувалось лише за рішенням суду і положення договору за якими ОСОБА_2 має право звернути стягнення на майно в інший спосіб їй не були озвучені. Вона хвилювалась, щоб кошти не були фальшиві, а тому відразу у коридорі передала їх доньці, яка перерахувала, була сума у розмірі 25000,00 доларів США. Нотаріус при підписанні договорів повідомила, що претензій до належної їй квартири у м. Київ не буде, сказала, що велика застава, а тому ризики позикодавців мінімальні. Оскільки право власності заставлене майно не було оформлене за нею, нотаріус здійснила його реєстрацію, однак документи на будинок їй не передали, повідомили, що документи вона отримає коли поверне позику. Вийшовши від нотаріуса, вони із донькою поїхали в банк, де поклали частину коштів на рахунок, потім заїхали на АЗС, де донька прочитала договори, сказала, що у договорі позики зазначена більша сума, не 25000,00 доларів США, а 45000,00 доларів США, а також, що вона підписала ще один договір. Тоді донька передзвонила нотаріусу, яка запевнила, що це просто формальність і повернути вона має фактично отриману суму позики, а підписання третього договору потрібне за процедурою. Вони заспокоїлись і поїхали додому, не сумнівались, що зможуть в повному обсязі виконати взяті на себе зобов`язання, а тому договори відразу не оскаржували. В подальшому вони на протязі року щомісячно погашали позику, кілька разів кошти передавали відповідачці, а також в основному її довіреній особі Карпику. Гроші повертали готівкою згідно графіку у розмірі 14000,00 грн., розписок їм не надавали. Через рік вони повністю повернули позичені кошти, ніяких претензій з боку відповідачки не було. Після повернення коштів у повному обсязі вони позичили у відповідачки ще 8000,00 доларів США, однак документально позику не оформляли. Ці кошти також були частково повернуті в сумі 4000,00 доларів США. Потім відповідач та ОСОБА_8 на зв`язок не виходили, через деякий час в с. Поляниця приїжджали особи, які обміряли земельну ділянку а тому її донька звернулась у сільську раду, до нотаріуса та дізналась,що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав право власності на належні їй будинок та земельну ділянку, оформлені на ОСОБА_2 . Перед цим до неї у м. Київ приїжджав ОСОБА_8 який говорив, що потрібно підписати документи за якими вона погоджується на продаж будинку, у разі якщо не поверне позику, вона відмовилась підписувати, оскільки доньки не було, а самостійно прочитати документи вона не взмозі. Укладені договори до 2015 року вона не оскаржувала, оскільки претензій зі сторони ОСОБА_9 по їх виконанню не було, позов у суд подала лише коли дізналась, що відповідач зареєструвала іпотечне майно за собою.

Будучи допитаною в якості свідка позивач ОСОБА_1 надала аналогічні показання.

Представник відповідача адвокат Селянін В.О. у судовому засіданні позов не визнав та просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з мотивів, наведених у письмових запереченнях на позов. Зазначив, що у своїх поясненнях та показаннях в якості свідка позивач не заперечила той факт, що укладені між сторонами 02.09.2013 року договори перед їх підписанням були зачитані вголос нотаріусом. Жодних доказів того, що через вади зору чи супутні захворювання позивач в момент укладення договорів не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними суду не надано. Відразу після укладення договорів з їх змістом була ознайомлена донька позивача, однак до звернення до суду із вказаним позовом жодних зауважень щодо змісту договорів не виникало, позивач здійснювала їх виконання.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні надала показання, в яких вказала, що у 2013 році мати придбала недобудований житловий будинок у АДРЕСА_1 , оскільки коштів на добудову вони не мали, вирішили взяти позику, звернулись в банк, де отримали відмову, почали шукати людей, які могли позичити гроші. У вересні 2013 року вони зустрілись із ОСОБА_2 та її довіреною особою ОСОБА_8 , домовились про позику під заставу будинку. 02.09.2013 року вони зустрілись у нотаріальній конторі в м. Івано-Франківськ, де перед підписанням їй надали прочитати договір позики та договір іпотеки, які були виготовлені на простих бланках. Після того як вона ознайомилась зі змістом вказаних договорів, мати із ОСОБА_2 зайшли у кабінет нотаріуса, а вона із ОСОБА_8 чекали у коридорі. Після підписання договорів мати передала їй отримані від ОСОБА_2 кошти в сумі 25000,00 доларів США, які вони відразу відвезли в банк та поклали на рахунок. Дорогою вона прочитала договори та побачила розбіжності щодо суми коштів, яка в договорі позики була зазначена в розмірі 45000,00 доларів США, а також виявила ще один договір-про задоволення вимог іпотекодержателя, з яким вона попередньо до підписання ознайомлена не була. Вона відразу зателефонувала до нотаріуса, яка пояснила, що розмір позики більший, бо у нього закладено відсотки за користування позикою, через те, що вони з метою економії вказали вартість іпотечного майна у заниженому розмірі, а також вказала, що третій договір-це формальність, бо іншим чином не можна оформити іпотеку, це гарантія позикодавців. З умовами договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, які містили розбіжності із договором позики в частині звернення стягнення на іпотечне майно, вона ознайомилась у 2015 році, а укладений договір позики прочитала після його підписання 02.09.2013 року. Отримані у позику кошти вони повертали щомісячно протягом року сумами еквівалентними 1500.00-1650,00 доларів США, їх передачу здійснювала завжди вона особисто, мати кошти не передавала. При цьому три чи чотири рази вона зустрічалась з ОСОБА_2 , а далі тільки з ОСОБА_8. Позику за договором від 02.09.2013 року вони повернули у повному обсязі в липні 2014 році, документально повернення позики вони не оформляли, будь-яких документів після повернення боргу ОСОБА_2 їм не передала, а було вирішене питання нової позики. Після чого ОСОБА_2 з ОСОБА_8 позичили їм ще 8000,00 доларів США на придбання трансформатора. Нову позику документально не оформляли, на той момент, коли вони дізнались, що ОСОБА_2 оформила на себе іпотечне майно, їх борг за новою позикою становив 2300,00-3200,00 доларів США.

В подальшому, у судових засіданнях, призначених на 01.06.2022 року, 12.07.2022 року, 21.09.2022 року за клопотанням представника позивача була оголошена перерва у зв`язку із перебуванням позивача на лікуванні та неявкою свідків.

У судовому засіданні 31.10.2022 року за клопотанням представника позивача оголошена перерва для виклику свідків та підготовки до судових дебатів.

У судове засідання, призначене на 08.12.2022 року представник позивача не з`явилась, подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю явки до суду.

У судове засідання, призначене на 30.01.2023 року позивач та її представник не з`явились, від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із неможливістю прийняти у ньому участь у режимі відеоконференції, а також до суду надійшло клопотання про ознайомлення із матеріалами справи від адвоката Кравченко А.П., який повідомив, що 26.01.2023 року уклав з ОСОБА_1 договір про надання правової допомоги у зв`язку із чим просив відкласти судове засідання на іншу дату.

У судове засідання, призначене на 15.03.2023 року позивач та її представник не з`явились, від представника позивача адвоката Кравченко А.П. надійшло клопотання про вирішення питання про повернення до стадії розгляду справи по суті та оголошення перерви у зв`язку із зайнятістю представника позивача у іншому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 24.04.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Кравченко А.П. про поновлення пропущеного процесуального строку, призначення судової медичної психолого-психіатричної експертизи та витребування доказів. Окрім цього протокольною ухвалою суду від 24.04.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Кравченко А.П. про долучення до матеріалів справи додаткових доказів та за клопотанням представника позивача у судовому засіданні оголошено перерву для виклику свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 09.05.2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача адвоката Кравченко А.П. про роз`яснення протокольної ухвали суду від 24.04.2023 року.

У судове засідання, призначене на 26.05.2023 року позивач та її представник не з`явились, адвокат Кравченко А.П. направив на електронну адресу суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із неможливістю позивача прийняти участь у судовому засіданні через перебування за межами України та неможливістю забезпечити явку свідків.

У судове засідання, призначене на 28.06.2023 року позивач та її представник не з`явились, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

За таких обставин, з врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, приймаючи до уваги те, що дана справа знаходиться на стадії судових дебатів, позивач та її представник приймали участь у попередніх судових засіданнях, де надали особисті пояснення, брали участь у допиті свідків та дослідженні письмових доказів у справі, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті, , оскільки наявних у справі матеріалів достатнього для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 02.09.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений письмовий договір позики грошових коштів за яким позивач отримала в безпроцентну позику грошові кошти у сумі 359685,00 грн., що на момент укладення договору відповідно до офіційного курсу НБУ в еквіваленті становило 45000,00 доларів США. Відповідно до умов вказані кошти позичальник зобов`язалась повернути в строк до 01.09.2014 року згідно з графіком погашення, щомісячними платежами у розмірі 13987,75 грн. до 01.08.2014 року та остаточну суму у розмірі 218410.00 грн. -до 01.09.2014 року-п.п.1-4 договору.

Згідно п.п.7-8 договору позики за домовленістю сторін повернення боргу підтверджується відповідною заявою позикодавця про одержання грошей, які останній надаватиме позичальнику щоразу після відповідних платежів. Після виконання позичальником свого зобов`язання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням прострочення виконання позичальником свого зобов`язання.

Пунктом 9 договору позики передбачено, що сторони домовились, що у разі якщо позичальник своєчасно не поверне гроші, позикодавець має право подати цей договір до стягнення, у строки, передбачені чиним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду.

Відповідно до п.11 договору позики, цей договір вважається укладеним з моменту передання позикодавцем грошей позичальникові і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

У пункті 12 договору зазначено, що сторони підтверджують, що одинаково розуміють природу цього правочину та його правові наслідки; договір спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину; сторони не обмежені в праві укладати правочини; вони не визнані в установленому порядку недієздатними(повністю або частково); не перебувають у хворобливому стані, не страждають в момент укладання цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню значення своїх дій; вільно володіють українською мовою; проект цього договору складений з урахуванням умов, визначених сторонами, та умов, які є обов`язковими, ними прочитаний , зрозумілий і схвалений.

Згідно п.14 договору своїм підписом у договорі позичальник свідчить, що сума позики ним одержана в момент підписання даного договору.

Відповідно до п.16 договору позикодавець зобов`язується після повного виконання позичальником зобов`язання за цим договором передати свій примірник позичальнику з відміткою про одержання грошей, а у випадку неможливості повернення боргового документу-вказати про це у розписці, яку він повинен видати позичальнику відповідно до вимог ст.545 ЦК України.

Окрім цього, 02.09.2013 року між сторонами у справі були укладені договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, які посвідчені приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомною О.Д. та зареєстровані у реєстрі за № 3332 та №3333.

Відповідно до п.1.1 договору іпотеки цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з умов договору позики від 02.09.2013 року, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем. Предметом договору іпотеки є належне іпотекодавцю ОСОБА_1 нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 101,9 кв.м., загальною площею 242,8 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 28.02.2012 року виконавчим комітетом Поляницької сільської ради, номер запису про право власності:2331771, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:10 та земельна ділянка, на якій розташований зазначений будинок, площею 0,1150 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер::22:002:1078, належна іпотекодавцю на підставі договору дарування земельної ділянки від 06.07.2011 року, за реєстром №3287 та Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЛ №318303, виданого 15.06.2011 року, номер запису про право власності:2332715, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:10.

Пунктом 2.12 договору іпотеки передбачено, що зобов`язання, забезпечене іпотекою, вважається виконаним, якщо позика повернена, сплачені пеня та штрафні санкції що виникають з умов договору позики, а також відшкодовані інші витрати, пов`язані з його виконанням та передбачені Законом України «Про іпотеку».

Іпотекодержатель набуває право стягнення заборгованості за рахунок предмета іпотеки у випадках, встановлених Законом України «Про іпотеку» та/або неналежного виконання іпотекодавцем умов договору позики, якщо позика(або його частина) не буде повертатись у терміни, визначені договором позики, не сплачені в термін штрафні санкції і витрати, пов`язані з його виконанням. При частковому виконанні іпотекодавцем забезпечених іпотекою зобов`язань, іпотека зберігається в повному обсязі-п.п.2.13-2.14 договору.

Пунктом 5.4 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя , який передбачає добровільну передачу іпотекодержателю предмета іпотеки у власність в рахунок виконання зобов`язань за договором позики є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

У пункті 7.7. договору іпотеки зазначено, що зміст статей 4.33-38 Закону України «Про іпотеку» та постанови Кабінету Міністрів України №410 від 31.03.2004 року «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек» нотаріусом сторонам роз`яснено. У зв`язку із вадами зору іпотекодавця ОСОБА_1 даний договір вголос прочитано нотаріусом до його підписання та схвалено його зміст та умови ОСОБА_1 .

Умовами договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 02.09.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передбачено, що за цим договором іпотекодавець зобов`язується передати, а іпотекодержатель прийняти у власність за вартістю і на умовах, визначених цим договором належні іпотекодавцю житловий будинок АДРЕСА_1 , уч. Стаїщі, житловою площею 101,9 кв.м, загальною площею 242,8 кв.м. та земельну ділянку, на якій розташований зазначений будинок, площею 0,1150 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер::22:002:1078, що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору від 02.09.2013 року, за реєстром №3330. Об`єкт нерухомості передається у власність іпотекодержателю в рахунок виконання боржником зобов`язань перед іпотекодержателем за договором позики від 02.09.2013 року.

У пункті 1.6 вказаного договору зазначено, що сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними та не обмежені у дієздатності, укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним і усвідомленим, умови договору зрозумілі і відповідають дійсній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому(тобто не є фіктивним або удаваним), в тексті цього договору зафіксовані всі істотні умови стосовно переходу права власності на квартиру. Іпотекодавець заявляє, що не укладає цей договір під впливом помилки, обману, насильства, договір укладає на умовах, які вважає вигідними для себе.

Згідно умов п.4.1, 4.2 договору право власності на об`єкт нерухомості виникає в іпотекодержателя після виникнення відкладальної обставини, визначеної у п.5.2 цього договору. Підписанням цього договору сторони домовляються про перехід прав власності на об`єкт нерухомості-предмет іпотеки до іпотекодержателя після спливу 45-денного строку з моменту надіслання на адресу іпотекодавця письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання зазначеної вимоги. Цей договір про задоволення вимог іпотекодержателя є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на об`єкт нерухомості, згідно з ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 5.2 договору визначено, що права і зобов`язання сторін за цим договором(крім зазначених в п.3.2 та п.5.3 договору) виникають з моменту виникнення у іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання, тобто на 31 день після документально підтвердженого надіслання на адресу іпотекодавця письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст.35 Закону України «Про іпотеку»(відкладальна обставина).

У п.5.10 договору зазначено, що текст договору сторонами прочитаний, перевірений та зрозумілий. У зв`язку із вадами зору іпотекодавця даний договір вголос прочитано нотаріусом до його підписання та схвалено його зміст та умови ОСОБА_1 .

Як вбачається із витягу про державну реєстрацію прав, виданого ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 07.03.2012 року № 33416799 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.02.2012 року житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 242,8 кв.м., житловою площею 101.9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 36099949 був зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 28.02.2012 року, виданого виконавчим комітетом Поляницької сільської ради згідно рішення №122-16-2012 від 21.02.2012 року.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну діянку серії ЯЛ №318303 від 15.06.2011 року земельна ділянка площею 0,1150 га із кадастровим номером :22:00261078, цільове призначення-для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд була передана у власність ОСОБА_4 на підставі рішення 5-ї сесії Поляницької сільської ради №31 від 15.03.2011 року. На вказаному Державному акті наявна відмітка про те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю. 06.07.2011 року за реєстровим №3287 посвідчено договір дарування земельної ділянки, на підставі якого право власності на цю земельну ділянку перейшло до ОСОБА_1 .

Із технічного паспорта на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , виконаного 12.12.2011 року вбачається, що вказаний житловий будинок 2011 року побудови та складається з цокольного поверху та 1-го та 2-го поверхів, загальною площею 242,8 кв.м., житловою площею 101,9 кв.м.

Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки, виконаного ТзОВ «ЕКА-Захід» на замовлення ОСОБА_1 , ринкова вартість житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 станом на 31.05.2013 року становить 3064650,00 грн.

Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого реєстраційною службою Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області 04.08.2015 року, індексний номер:41690390, житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 242,8 кв.м., житловою площею 101.9 кв.м. зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_2 .

09.11.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Яремчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою, в якій просила вжити заходів щодо ОСОБА_2 та її племінника, який 21.09.2015 року прийшов до її дому з покупцем та намагався продати будинок і виселити її з матір`ю.

Листом за вих. №205 від 25.11.2015 року Яремчанське ВП ГУНП в Івано-Франківській області повідомило ОСОБА_1 про те, що її заява від 09.11.2015 року розглянута і перевірка по ній припинена, оскільки між заявницею та ОСОБА_2 вбачаються цивільно-правові відносини, для вирішення яких заявниця вправі звернутись до суду.

Із технічного паспорта на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , виконаного 21.12.2015 року вбачається, що вказаний житловий будинок складається з цокольного поверху та 1-го та 2-го поверхів, прибудови та мезоніну, загальною площею 356,8 кв.м., житловою площею 138,1 кв.м.

Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки, виконаного ТзОВ «ЕКА-Захід» на замовлення ОСОБА_1 , ринкова вартість житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 станом на 31.12.2015 року становить 7956520,00 грн.

Зі звіту про незалежну оцінку житлового будинку та земельної ділянки, виконаного ТзОВ «ЕКА-Захід» вбачається, що на момент оцінки вказаний житловий будинок складається із цокольного поверху в якому розташовані: сауна, кухня, роздягалка, коридор, холл та санвузол. На першому та другому поверхах та мезоніні розміщені житлові кімнати, санвузли, коридори та котельня. Житловий будинок загальною площею 356,8 кв.м., знаходиться на земельній ділянці площею 0,1150 га та використовується як готель для проживання туристів. Рік побудови будинку вказаний-2011, прибудова та мезонін збудовані у 2014 році.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК №032776 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2-ї групи по зору внаслідок загального захворювання.

Із копії посвідчення № НОМЕР_2 виданого на ім`я ОСОБА_1 14.07.1999 року вбачається, що позивачу була призначена пенсія по інвалідності 3-ї групи загального захворювання, а з 01.05.2002 року пенсія по інвалідності 2-ї групи.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами суд встановив наступне.

Частиною першою ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.

За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами першою, другою ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості .

Частиною другою ст.1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно з вимогами ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст.ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною третьою ст.545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частини перша, четверта статті 545 ЦК України).

Згідно зі ст.ст.546, 547 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

За змістом ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно,це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Статтею 577 ЦК України передбачено, що у разі якщо предметом застави є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст.590 ЦК України і передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку».

У статті 33 Закону України«Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частинами першою, третьою цієї статті Закону(в редакції чинній на дату укладання оспорюваних договорів) передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» визначає порядок та умови позасудового врегулювання на підставі договору.

В силу вимог даної статті Закону (в редакції чинній на дату укладання оспорюваних договорів) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку», врегульовано, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.54 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси посвідчують угоди, щодо яких законодавством установлено обов`язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону й дійсним намірам сторін.

Частини 9-13 ст.44 Закону України «Про нотаріат» установлюють повноваження нотаріуса для встановлення дійсного наміру сторін правочину. Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної зі сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину відбувається шляхом установлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної зі сторін. Установлення справжніх намірів однієї зі сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна зі сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Відповідно до п.1 глави 4 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Пунктами 3,6 глави 9 розділу І вказаного Порядку передбачено, що перед підписанням документа нотаріус зобов`язаний забезпечити ознайомлення зі змістом документа сторін (учасників). Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з абзацом 2 ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Частиною першою ст.230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд має з`ясувати наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

В обґрунтування заявленої позовної вимоги про визнання недійсними п.п.1-2,4,14 договору позики від 02.09.2013 року та визнання його виконаним у повному обсязі, позивач послалась на те, що грошові кошти за вказаним договором були отримані нею у меншому розмірі, аніж вказано у договорі, а саме у сумі 25000,00 доларів США, які повернуто позикодавцю у повному обсязі у визначений договором строк.

Проте зазначені доводи позивача не підтверджені будь-якими документальними доказами. Своїм підписом у договорі позики від 02.09.2013 року ОСОБА_1 засвідчила факт отримання нею у повному обсязі наданих у позику грошових коштів у визначеному розмірі у сумі 359685,00 грн., що на момент укладення договору відповідно до офіційного курсу НБУ в еквіваленті становило 45000,00 доларів США, в момент підписання договору, а також підтвердила, що на час укладення зазначеного правочину її волевиявлення повністю відповідало її внутрішній волі, вона не перебувала у хворобливому стані та не страждала на захворювання, що перешкоджають усвідомленню значення своїх дій, вказаний договір був нею прочитаний, а його зміст зрозумілий та схвалений.

В матеріалах справи відсутні належні та достатні докази як на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 у позику грошових коштів у меншому розмірі, так і на підтвердження їх повернення позикодавцю в обумовлені договором строки та виконання позивачем взятих на себе боргових зобов`язань у повному обсязі. Зокрема позивачем не надано суду відповідних заяв чи розписок позикодавця про повернення наданих у позику коштів, а також другого примірника договору позики, який відповідач повинна була передати позивачці після виконання нею своїх зобов`язань за договором позики.

Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц, договір позики за своїм змістом (правовими ознаками) являється реальним та одностороннім правочином (оскільки при укладення такого договору лише в позичальника виникає обов`язок здійснити дію - повернути позичені кошти, а позикодавець автоматично стає кредитором, оскільки набуває тільки право вимоги на повернення цих коштів після настання погодженого строку, при цьому може бути безоплатним або оплатним, оскільки на підтвердження його укладання позичальником може бути надана розписка, яка є не лише доказом укладення самого договору, а також і підтверджує факт передання позикодавцем грошової суми та отримання її позичальником. При дослідженні суди повинні вивчати зміст боргових розписок та/або договорів позики, та встановлювати сутність такого договору, і надавати оцінку усім наявним в справах доказам.

У постанові від 02.09.2020 року у справі №569/24347/18 Верховний Суд вказав, що у разі якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, а факт виконання зобов`язання за договором позики не може доводитися поясненнями сторони та показаннями свідків.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, суд не приймає до уваги в якості належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої вимоги про визнання недійсними окремих пунктів договору позики та визнання його виконаним в повному обсязі пояснення позивача у суді, а також надані нею під час допиту в якості свідка показання та показання свідка ОСОБА_4 , яка є донькою позивача, оскільки письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику у визначеному розмірі, а факт отримання та повернення коштів за договором позики не може підтверджуватись показаннями свідків.

Посилання позивача на те, що на момент укладення договору позики вона була особою з інвалідністю 2-ї групи по зору не може слугувати належною та достатньою підставою на підтвердження факту того, що позивач не була ознайомлена зі змістом та умовами вказаного договору до його підписання.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання недійсними п.п.1-2,4,14 договору позики від 02.09.2013 року та визнання його виконаним у повному обсязі не підтверджені належними та достатніми доказами, а тому підстав для їх задоволення суд не знаходить.

Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань позивача за договором позики від 02.09.2013 року між сторонами були також укладені нотаріально посвідчені договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, які зареєстровані у реєстрі за № 3332 та №3333.

Обгрунтовуючи недійсність вказаних правочинів позивач зазначила про їх невідповідність її волевиявленню в частині визначення позасудового порядку звернення стягнення на іпотечне майно, допущені порушення при посвідченні правочинів, оскільки нотаріус не в повній мірі озвучила їй зміст договору іпотеки та взагалі не зачитала договір про задоволення вимог іпотекодержателя, про укладення якого їй не було відомо, а тому дані правочини вчинені під впливом обману, а також вказала, що в момент укладення оспорюваних правочинів внаслідок наявних у неї вад зору та супутніх захворювань вона за станом здоров`я не могла в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Разом з тим вказані доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Як встановлено судом, оспорювані договори укладені із дотриманням вимог діючого законодавства щодо їх змісту та форми та в установленому порядку нотаріально посвідчені.

У пункті 5.4 договору іпотеки сторони визначили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, що відповідає вимогам діючого цивільного законодавства та Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, сторони узгодили у іпотечному договорі можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання з метою забезпечення якого і передбачено укладення окремого договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що в даному випадку і було виконано сторонами.

Будь-яких доказів того, що вказані договори укладені позивачем всупереч її волі та внаслідок обману зі сторони позикодавця та іпотекодержателя суду не надано та в ході судового розгляду не встановлено.

Доводи позивача про невідповідність умов оспорюваних договорів в частині передбачення можливості звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку умовам п.9 договору позики, яким передбачено судовий порядок стягнення боргу за позикою, як і наведені у додаткових обгрунтуваннях до позову твердження про невідповідність розміру щомісячних платежів за позикою її загальному розміру не є належними доказами на підтвердження неправомірних дій позикодавця та факту введення позивача в оману і не можуть слугувати належною підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними.

Позивачем також не надано суду належних та достатніх доказів того, що на момент укладення та підписання нею договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 02.09.2013 року вона не була ознайомлена в повному обсязі зі змістом договору іпотеки, а договір про задоволення вимог іпотекодержателя нотаріусом не зачитувався і про його підписання їй взагалі не було відомо.

Так, зі змісту обох договорів вбачається, що у зв`язку із вадами зору іпотекодавця вказані договори перед їх підписанням та посвідченням були зачитані нотаріусом вголос, а їх зміст та умови схвалені іпотекодавцем ОСОБА_1 , що остання засвідчила своїм підписом(п.7.7 договору іпотеки, п.5.10 договору про задоволення вимог іпотекодержателя).

У своїх поясненнях у судовому засіданні позивач підтвердила той факт, що нотаріус до підписання зачитувала вголос договір іпотеки, а також вказала, що їй було відомо про укладення та підписання нею договору про задоволення вимог іпотекодержателя безпосередньо у день його укладення, оскільки після виходу з нотаріальної контори вона та її донька ознайомились зі змістом усіх укладених договорів, до моменту звернення до суду із вказаним позовом позивач не ставила під сумнів дійсність укладених договорів та за її твердженням здійснювала погашення позики.

У матеріалах справи також відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б засвідчили той факт, що в момент укладення оспорюваних договорів вона за станом здоров`я не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

З моменту відкриття провадження у даній справі та до завершення підготовчого провадження позивач із клопотаннями про призначення судової психіатричної експертизи до суду не зверталась, не скористалась своїм правом на самостійне подання висновку експерта, а при зверненні до суду із вказаним клопотанням на стадії судового розгляду не надала належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку.

При цьому суд звертає увагу на те, що всі три договори, які є предметом позовних вимог, були укладені ОСОБА_1 в один і той самий день-02.09.2013 року, однак позивач, посилаючись на недійсність договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя внаслідок неспроможності розуміти значення своїх дій в момент їх укладення, водночас не ставить під сумнів дійсність договору позики, оспорюючи лише його окремі положення, що ставить її доводи під обґрунтований сумнів.

Будь-яких інших належних та достатніх доказів в обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем суду не надано.

Згідно з частинами першою та другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання визнання недійсними п.п.1-2,4,14 договору позики від 02.09.2013 року та визнання його виконаним у повному обсязі, визнання недійсними договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 02.09.2013 року слід відмовити у повному обсязі за безпідставністю.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», № 4909/04, п. 58, від 10.02. 2010 року).

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачами судові витрати відшкодуванню не підлягають.

У відповідності до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.12.2015 року судом була постановлена ухвала про застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні відповідачці на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій розташований зазначений житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1150 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель: землі житлової та громадської забудови, кадастровий номер: :22:002:1078 до розгляду справи по суті та набрання рішенням суду законної сили, які підлягають скасуванню у зв`язку із відмовою у задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 158, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомна Олександра Дмитрівна про оспорювання договору позики, визнання недійсним договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, поновлення права власності-відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті у цивільній справі №354/721/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомна Олександра Дмитрівна про оспорювання договору позики, визнання недійсним договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, поновлення права власності ухвалою суду від 23 грудня 2015 року у виді накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 242,8 кв.м., житлова площа якого 101,9 кв.м. та на земельну ділянку, на якій розташований зазначений житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1150 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель: землі житлової та громадської забудови, кадастровий номер: :22:002:1078 власником яких є ОСОБА_2 , 1963 року народження (паспорт серія НОМЕР_3 ), реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 - скасувати.

Копію рішення, після набрання ним законної сили, для негайного виконання в частині скасування заходів забезпечення позову, направити для виконання в Навідрнянський відділ державної виконавчої служби Надвірнянського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(785405, вул. Грушевського, 17 м.Надвірна Надвірнянський район Івано-Франківської області), Відділ «Центр надання адміністративних послуг» Яремчанської міської ради Івано-Франківської області (78500, вул. Свободи, буд. 266, м. Яремче, Івано-Франківська область).

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомна Олександра Дмитрівна, місцезнаходження: 76018, вул. П. Орлика, 10 м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область.

Повне рішення суду складено 10 липня 2023 року.

Головуючий суддя: Т.Л. Ваврійчук