КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/6781/21 Головуючий у І інстанції Якимець О.І.
Провадження №22-ц/824/5941/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.А.,

за участі секретаря Шаламая Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОС Кредит» про визнання недійсним договору про надання фінансового кредиту,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання недійсним кредитного договору, укладеного 07 червня 2020 року № 16684843між нею та ТОВ «СОС Кредит».

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що жодного кредитного договору із відповідачем не укладала, а відтак і кредитних коштів на свій банківський рахунок не отримувала. Оспорюваний договір укладено поза волею позивача, адже згоди на його укладення не надавала. Жодного одноразового коду з метою укладення договору на мобільний телефон позивача не надходило. Вказаний у договорі номер мобільноготелефону не належить позивачу. Позивач користується кредитною картою банківської установи та жодні кошти на таку картку як кредит від відповідача не надходили.

Таким чином, оскільки недійсність спірного договору встановлена законом, посилаючись на ст. ст. 203, 205, 207 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів», просила позов задовольнити.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Зокрема, позивач не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора шляхом направлення тестового повідомлення на номер НОМЕР_3, який вказаний позивачем у договорі та вводячи смс-код позивач підтвердив підписання договору. При цьому, апелянт вказує, що суд проігнорував доводи позивача про те, що вказаним телефонним номером користувалась та одержувала вищевказаний пароль-ідентифікатор шляхом направлення тестового повідомлення інша невідома особа, що шахрайським шляхом заволоділа грошима за вказаним договором. Позивач не отримувала вказане тестове повідомлення з одноразовим паролем-ідентифікатором та не мала цього телефонного номеру. Позивач не має можливості надати докази на підтвердження цих обставин, оскільки інформацію від телекомунікаційних мереж можливо отримати лише на підставі рішення суду. У зв`язку із неможливістю самостійно отримати такий доказ позивач одночасно із позовом подала заяву про витребування даного доказу, а саме про витребування у оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» (Водафон) інформації щодо мобільних номерів, в тому числі НОМЕР_1 . Однак, судом першої інстанції вказане клопотання було проігнороване.

Апелянт вказує також на необґрунтованість висновків суду щодо підтвердження обставин отримання позивачем грошових коштів за оспорюваним кредитним договором на платіжну банківську картку номер НОМЕР_2 , який вказаний позивачем у заяві приєднання від 07.06.2020 року та оспорюваному договорі. Суд не навів належного мотивування підстав відхилення доводів позивача про те, що банківська картка з відповідним номером позивачу не належить. Крім того, судом першої інстанції навіть не встановлено повного номеру банківської картки, банківської установи, яка видала таку картку, власника та номери банківських рахунків, на які мали надійти кошти за оспорюваним договором.

Також, судом першої інстанції не надано жодної оцінки доводам позивача про те, що IP-адреса, з якої здійснювалось оформлення заявки на отримання кредиту та укладення оспорюваного договору, ніколи не належала позивачу. Вказана IP-адреса розташована у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області та належить до оператора ISP " SunLine ", що належить ФОП ОСОБА_2 , зона покриття доступу до мережі Інтернет якого знаходиться в межах містка Кривий Ріг. ОСОБА_1 ніколи не була в м. Кривий Ріг, у тому числі 07.06.2020 року, та ніколи не була абонентом ISP " SunLine ".

Крім того, позивач зазначає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення у даній справі за відсутності позивача, яка не була належним чином повідомлена про дату судового засідання, оскільки отримала смс-повідомлення про призначення судового засідання на 23.12.2022 року лише 21.12.2022 року та не могла в такий короткий термін організувати поїздку з м. Харків, де вона проживає.

Відзиву на апеляційну скаргу, в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу, згідно положень частини 3 статті 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлений нею позов.

Відповідач - ТОВ «СОС Кредит» свого представника для участі у судовому засіданні не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів даної справи, станом на час постановлення оскаржуваного заочного рішення в матеріалах справи були відсутні докази повідомлення позивача ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи.

Як зазначає позивачка, про призначення розгляду справи на 23.12.2022 року їй стало відомо з смс-повідомлення, отриманого нею 21.12.2022 року, тобто з порушенням п'ятиденого терміну, передбаченого положеннями статті 128 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки судом першої інстанції не було виконано процесуальний обов`язок щодо здійснення такого повідомлення, і оскільки позивачка обґрунтовує свою апеляційну скаргу розглядом судом справи за її відсутності, без повідомлення належним чином, заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року не може вважатись законним і підлягає скасуванню.

По суті спірних правовідносин апеляційним судом встановлено, що з листа ТОВ «СОС Кредит» від 05.12.2021 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що 07.06.2020 року від її імені було укладено Договір про надання фінансового кредиту №16684843. Для оформлення кредиту було використано номер телефону НОМЕР_1 . ІР адреса, з якої було здійснено оформлення кредиту - 178.213.5.219. Номер платіжної картки, на яку відправлено кредитні кошти, зазначений в реквізитах Договору про надання фінансового кредиту: НОМЕР_2 .

Повідомлено також, що товариство укладає Кредитні договори з Клієнтами через електронну систему, а саме - сайт soscredit.ua/ru, за умовами якого Клієнт реєструється в системі Товариства. Процедура реєстрації передбачає введення відомостей про себе, а саме: електронну адресу, пароль, та додаткову інформацію, що визначена Товариством, це одноразовий ідентифікатор-пароль. Зареєстрований Клієнт формує і подає заяву до Товариства через свій Особистий кабінет, шляхом заповнення необхідних полів Заявки. (а.с. 11-31)

З документів, доданих до позовної заяви, також вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «СОС кредит» розміщено публічну пропозицію на укладення договору про надання фінансового кредиту (оферта) на укладення договору про надання фінансового кредиту на сайті товариства.

Договір про надання фінансового кредиту від 07 червня 2020 року № 16684843 складається із публічної пропозиції оферти та вважається укладеним з моменту отримання відповідачем відповіді позивача про прийняття (акцепту) пропозиції (п. 1 договору).

Відповідно до умов договору товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 5400,00 грн, а клієнт зобов`язується повернути його та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається строком до 22 червня 2020 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству проценти від суми кредиту в розрахунку за кожен день: перший день - 5,72%, другий день - 5,49%, третій день - 5,08%, четвертий день - 4,66 %, п`ятий день- 4,25%, шостий день - 3,83 %, сьомий день - 3,42 %, восьмий день - 3,00 %, дев`ятий день - 2,58 %, десятий день - 2,17 %, одинадцятий день - 1,75 %, дванадцятий день - 1,34 %, тринадцятий день - 0,92 %, чотирнадцятий день - 0,51 %, п`ятнадцятий день - 0,28 %. Загальна сума процентів річних за весь період користування кредитом становить 1095,00 % річних. Повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору (п. п. 3.1.1 договору).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» (далі Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону).

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до абзацу другого ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно з ст. 652 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 цього Кодексу договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Звертаючись до суду з даним позовом про визнання недійсним договору фінансового кредиту, позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що вказаний договір нею не укладався, телефонний номер, зазначений у оспорюваному договорі, нею не використовувався, вона не відправляла смс-повідомлення з одноразовим паролем-ідентифікатором для підтвердження укладення такого договору, грошовий коштів за вказаним договором не отримувала.

Додані до позовної заяви докази дозволяють суду зробити висновок про те, що позивач ОСОБА_1 не є тією особою, яка прийняла пропозицію (оферту) ТОВ «СОС Кредит» укласти електронний договір про надання фінансового кредиту від 07 червня 2020 року № 16684843.

Так, мобільний номер телефонного оператора: НОМЕР_1 , який було використано для оформлення кредиту, позивачем не використовується і не використовувався на момент укладення договору.

Крім того, згідно відкритих даних щодо використання IP-адреси, з якої здійснювалось оформлення заявки на отримання кредиту та укладення оспорюваного договору, вказана IP-адреса 178.213.2.229 розташована у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області та належить до оператора ISP " SunLine ", що належить ФОП ОСОБА_2 , зона покриття доступу до мережі Інтернет якого знаходиться в межах містка Кривий Ріг.

Відповідач - ТОВ «СОС-Кредит», будучи належним чином повідомлений про розгляду справи як у суді першої, так і апеляційної інстанції, проти позову не заперечував та не надав доказів на спростування доводів позивача про те, що ОСОБА_1 ніколи не була в м. Кривий Ріг, у тому числі 07.06.2020 року, та ніколи не була абонентом ISP " SunLine ", мобільний номер телефонного оператора: НОМЕР_1 , який було використано для оформлення кредиту, нею не використовується, грошові кошти за вказаним договором на належні їй банківські рахунки не надходили.

Згідно частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на встановлені у даній справі обставини, апеляційний суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи позивача про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту від 07 червня 2020 року № 16684843 нею не укладався і грошових коштів за вказаним договором вона не отримувала.

В той же час, позов ОСОБА_1 не може бути задоволено, оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту свого порушеного права.

Згідно із ч.1 ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 цієї ж статті).

У ст.203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із ч.2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.4 ст.263 Цивільного процесуального кодексу при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.

Упостанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила: «Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірнівідносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує чч.2, 3 ст.215 ЦК, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом з тим ВП ВС констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення».

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і по захист яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Враховуючи наведене, спірний договір фінансового кредиту є неукладеним, тому у задоволенні позову слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним.

З огляду на вказане, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОС Кредит» про визнання недійсним договору про надання фінансового кредиту - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.А.