ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3976/23 Справа № 199/8023/22 Суддя у 1-й інстанції - Богун О.О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 лютого 2023 року (ухваленого під головуванням судді Богун О.О.) у цивільній справі №199/8023/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

26 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обгрунтування якого посилався на те, що 03.02.2022 року постановою Дніпровського апеляційного суду у з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

За виконавчим листом виникла заборгованість зі сплати аліментів, яка згідно розрахунку, виданого державним виконавцем станом на 01.09.2022 року становить 27 848,77 грн.

Просив стягнути з відповідача на його користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 27 848,77 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне. З 27 вересня 2019 року син ОСОБА_4 проживає разом з ним та знаходиться на його повному утриманні. Відповідач зверталася з позовом до нього про стягнення пені за прострочення сплати аліментів і навіть за той період,коли син проживав з ним та знаходився повністю на його утриманні. Рішенням суду з нього на користь відповідачки було стягнуто пеню в розмір 20000 грн..

Підставою для відмови у його позові було те, що у відповідачки був відсутній умисел на ухилення від сплати аліментів, оскільки вона фактично сплатила всю заборгованість.Між тим,коли ухвалювалося рішення суду про стягнення з нього на користь відповідачки пені, то судом не було враховано ту обставину,що він також сплатив всю суму заборгованості. Суд першої інстанції не надав оцінки поданому ним доказу,а саме:заяві-вимозі про сплату аліментів,яку він направляв на адресу відповідача у зв`язку із тим, що відповідач ухилялася від сплати аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову складає 27848,77 грн.,тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того,що відповідачем фактично сплачена заборгованість по аліментам, що свідчить про відсутність у відповідача умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментам.

Проте такий висновок суперечить встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.02.2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 19 листопада 2020 року.

На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист.

За розрахунком державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) станом на 01.09.2022 року утворилася заборгованість по аліментам в розмірі 27 848,77 грн.

На адресу ОСОБА_2 23 січня 2021 року позивачем була направлена заява-вимога про сплату заборгованості по аліментам,що підтверджується відповідним поштовим чеком.

В заяві ОСОБА_2 просить зменшити розмір неустойки у зв`язку із тим,що вона не мала матеріальної можливості виплачувати аліменти. На теперішній час вона проживає у Німеччині та отримує допомогу від цієї держави. Вона перебуває в іншому шлюбі та народила сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

06 вересня 2022 року вона сплатила позивачеві заборгованість по аліментах в розмірі 10000 грн, та 10 жовтня 2022 року- 19225 грн..Тобто повністю погасила свою заборгованість по аліментам.

Крім того,зазначила, що за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 22 жовтня 2014 року з ОСОБА_1 на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина та доньки. ОСОБА_1 не виконував належним чином рішення суду про сплату аліментів на дітей,в результаті чого утворилася заборгованість в сумі 74023,52 грн.. Судовим рішенням від 29.11.2021 року за прострочення сплати аліментів з ОСОБА_1 на її користь було стягнуто пеню в розмірі 20000 грн, однак рішення залишилося не виконаним. Просила зменшити розмір неустойки до 1000 грн..

Згідно наданої копії наказів №02-к від 01 лютого 2022 року та №03-к від 01 березня 2022 року ФОП ОСОБА_6 - ОСОБА_2 ,перукарю салону,надана відпустка без збереження заробітної плати з 01 по 28 лютого 2022 року та з 01 по 31 березня 2022 року на період карантину «COVID-19».

Згідно наданої копії наказу №04-к від 01квітня 2022 року ФОП ОСОБА_6 - ОСОБА_2 надана відпустка без збереження заробітної плати з 01 квітня 2022 року на весь період воєнного стану.

Згідно наданої копії наказу №05-к від 31 травня 2022 року ФОП ОСОБА_6 - ОСОБА_2 надана відпустка у зв`язку з вагітністю та родами тривалістю 126 календарних днів з 31 травня 2022 року по 03 жовтня 2022 року включно.

Відповідно до довідки про заробітну плату ОСОБА_2 в 2020 році мала заробітну плату в червні,липні та серпні по 2361,50 грн. щомісячно. В 2021 році мала заробітну плату в лютому-5571,43 грн.; в березні- 4645,16 грн.;в квітні-1839,30 грн.; в червні- вересні та листопаді 2021 року по 3000 грн. щомісячно, а всього 27055,89 грн..

Відповідно до квитанцій Приватбанку від 06.09.2022 року та 10.10.2022 року ОСОБА_2 сплатила заборгованість по аліментам на користь позивача в розмірі 1000 грн. та 19225 грн. відповідно.

Таким чином встановлено, що відповідач не виконувала постанову Дніпровського апеляційного суду від 03.02.2022 року про виплату аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 19 листопада 2020 року, в результаті чого станом на 01.09.2022 року утворилася заборгованість по аліментах в розмірі 27 848,77 грн..

За встановлених обставин ОСОБА_2 не доведено, що вона вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Надані відповідачем накази про відпустки не свідчать про неможливість хоча б часткового виконання зобов`язань для утримання дитини, покладених на неї судовим рішенням. При зверненні позивача до суду із зазначеним позовом відповідач знайшла можливість погасити заборгованість по аліментах за період з 19 листопада 2020 року по 01.09.2022 року в повному обсязі та визнала, що вона має сплатити пеню за несвоєчасну сплату аліментів, однак просила зменшити її розмір.

Відповідно до положень частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

За таких обставин є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Сама відповідач визнає невиконання обов`язку по сплаті аліментів за період з 19 листопада 2020 року по 01 вересня 2022 року, чого не було враховано судом першої інстанції.

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 зазначено, що:«правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням

установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц ».

Наданий позивачем розрахунок пені нічим не спростовується і становить 87322,40 грн..

Позивач просить стягнути пеню в розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, тобто 27848,77 грн..

Проте, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів, ту обставину, що відповідач перебуває у відпустці по догляду за сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сума заборгованості за аліментами погашена, апеляційний суд вважає, що є підстави длязменшення розміру неустойки до 5000 грн. відповідно до положень т.199 СК України.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача пені з заборгованості по сплаті аліментів за період з19 листопада 2020 року по 01 вересня 2022 року в розмірі 5000 грн.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог банку судові витрати понесені позивачем у суді першої та апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають перерозподілу.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, він звільнений від сплати судового збору, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним вимогам у загальній сумі 445,35 грн.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 27848 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 376, 382 ,384 ЦПК України, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 лютого 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 19 листопада 2020 року по 01 вересня 2022 року в розмірі 5000 (п`яти тисяч) грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 445,35 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: