Провадження № 2-ві/242/4/23
У Х В А Л А
Іменем України
В с т а н о в и в :
В провадженні судді Селидівського міського суду Донецької області Хацько Н.О. перебуває цивільна справа за заявою приватного виконавця Матвійчук Н.Є. про видачу дубліката виконавчого документа.
20.04.2023 р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Хацько Н.О., яка мотивована тим, що ухвалою суду від 17.04.2023 р. заяву залишено без руху, визначені недоліки заявнику усунути шляхом надання суду оригіналу квитанції про сплату судового збору у розмірі 80 грн. 52 коп.. Ухвалою суду зазначено, що в даній справі приватний виконавець не здійснює захист власних прав та інтересів, а діє в межах повноважень суб`єкта незалежної професійної діяльності з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом, тому відсутні підстави для звільнення її від сплати судового збору. Вважає, що суддя проявляє некомпетентність із зазначеного питання. Учасник справи може ставити питання про відвід на підставі будь-якого, мінімального сумніву. На це суд повинен надати гарантії власної неупередженості поза розумним сумнівом. За відсутності таких гарантій, переконливих для сторонньої, раціональної людини, суддя має вийти зі справи. У приватного виконавця виникли сумніви в неупередженості судді та її об`єктивності при розгляді даної справи. Зазначає, що суд проявляє некомпетентність, яка помножена на помсту приватному виконавцю (ухвала від 22.08.2022 р. по справі № 0508/4374/2012) та штучно створює перешкоди у примусовому виконанні рішення.
Ухвалою судді Хацько Н.О. від 19.04.2023 р. заяву ОСОБА_1 про відвід судді було визнано необґрунтованою. Справу передано до канцелярії суду для вирішення питання про відвід судді в порядку ст.33 ЦПК України. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2023 р. вказана заява призначена судді Черкову В.Г.
Перевіривши заяву та матеріли справи, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ч.ч.2, 3, 8 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ст. 36 ЦПК України, відповідно до норм якої суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.
В кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 у справі №5-15п12).
Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Норма про відвід гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, запобігає можливості скасування рішень за мотивами незаконності складу суду, заінтересованості певних суб`єктів.
Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань цивільного судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у цивільних справах є інститут відводу судді, що має на меті відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є сумніви.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В рішенні у справі «Михайлова проти України» від 6 березня 2018 р. Європейський суд з прав людини визнав порушення, зокрема, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на справедливий судовий розгляд щодо вимоги безсторонності), прав позивача, тобто якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, факт якого не підтверджений документами по справі, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.
Згідно з Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням V з`їзду суддів України 24 жовтня 2002 р. (у редакції, затвердженій XI черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 р.), затвердженим рішенням Ради суддів України від 04 лютого 2016 р. № 1 необхідно пам`ятати, що інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.
Зі змісту заяви наявним вбачається незгода заявника з процесуальним рішенням судді.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 36 ЦПК України визначено: "Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу."
Оскільки доводи заявника про некомпетентність судді ґрунтуються на факті нібито помсті приватному виконавцю (ухвала від 22.08.2022 р. по справі № 0508/4374/2012) та штучному створенні перешкод у примусовому виконанні рішення, слід зазначити, що заявник не є суб`єктом оцінювання суддів і доводи про некомпетентність судді слід визнати його особистою суб`єктивною думкою, яка не може бути підставою для відводу судді.
Беручи до уваги право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом, зважаючи на те, що компетентність, незалежність і неупередженість судових органів особливо важливі для захисту прав людини з огляду те, що реалізація всіх інших прав залежить від належного здійснення судочинства, враховуючи, що компетентність, незалежність і неупередженість судових органів також важливі для виконання судами їхньої ролі в підтримці конституціоналізму і верховенства закону та з метою забезпечення неупередженості, недопущення конфлікту інтересів та щоб усунути будь-які сумніви з боку заявника слід дійти висновку, що заявником не наведено обгрунтування наявності підстав щодо будь-якої упередженості судді Хацько Н.О. відповідно до наведених вимог законодавства.
Посилання заявника на ухвалу від 22.08.2022 р. по справі № 0508/4374/2012 по відвід судді Хацько Н.О. в даній справі суд не приймає до уваги, оскільки по кожній конкретній справі суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у ній доказів. Також не надано доказів наявності певної особистої заінтересованості судді, певних прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі, що штучно створює перешкоди у примусовому виконанні рішення.
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Оскільки доводи заявника про некомпетентність судді ґрунтуються лише на факті її відводу від участі в іншій справі, то доводи про некомпетентність судді слід визнати особистою думкою заявника, яка не може бути підставою для відводу судді, а тому у задоволені заяви слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.33, 36, 39, 40 ЦПК України,суд,
ПОСТАНОВИВ:
Суддя