Справа № 502/155/23
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2023 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
головуючого судді Масленикова О.А.
за участю секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження
за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом
акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
стягнення заборгованості
Позивач, акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування поданого позову вказано, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 20.05.2014 року.
Отримавши кредитні кошти, відповідач ОСОБА_2 неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом, яка станом на 20.05.2014 року складається з: - 2500, 00 гривень, заборгованість за тілом кредиту; - 2944, 10 гривень, заборгованість за простроченими відсотками.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 .
06.11.2018 року позивачем була направлена претензія кредитора до приватного нотаріуса та 06.07.2021 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались.
Оскільки відповідач проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання.
На підставі вищезазначеного, представник позивача просив суд:
-стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.05.2014 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 у розмірі 5444, 10 гривень, разом зі стягненням суми судового збору.
Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 13.02.2023 року відкрито провадження у справі призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони.
Враховуючи, що представник позивача в позові зазначив, що не заперечує проти заочного вирішення справи, беручи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про строк подання відзиву та не подав відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З досліджених доказів суд встановив наступні фактичні обставини:
20.05.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № б/н, внаслідок чого він підписав Заяву № б/н від 20.05.2014 року. Відповідач при підписанні анкети заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.
Згідно наданого розрахунку, в зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, станом на 20.05.2014 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 5444, 10 гривень, яка складається з: - 2500, 00 гривень, заборгованість за тілом кредиту; - 2944, 10 гривень, заборгованість за простроченими відсотками.
Відповідно до копії актового запису про смерть № 149 від 27.02.2016 року, встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Десантне Кілійського (теперішній Ізмаїльський) району Одеської області /а.с. 91/.
З копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 28.09.2004 року Кілійським РВ УМВС України в Одеській області вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 56/.
Відповідно до копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 05.12.2002 року Кілійським РВ УМВС України в Одеській області вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 57/.
Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 20.04.2018 року по справі № 502/420/18, провадження у справі № 502/420/18 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки вказаний позов було пред`явлено до суду у березні 2018 року вже до померлого ОСОБА_2 , а положення ст. 55 ЦПК України стосуються випадків, коли необхідність вирішення питання процесуального правонаступництва виникає після пред`явлення позову.
Відповідно до листа приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) встановлено, що спадкова справа на ім`я ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилась /а.с. 62/.
Відповідно до довідки Виконавчого комітету Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області за вих. № 319/01-26 від 10.02.2023 року встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 79/.
Згідно повідомлення Виконавчого комітету Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області за вих. № 728/01-26 від 20.03.2023 року, встановлено, що в Реєстрі Вилківської територіальної громади відомості щодо реєстрації місця проживання осіб за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутні /а.с. 88/.
Відповідно до повідомлення Ренійської районної державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) встановлено, що після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.
При ухваленні рішення судом застосовано наступні норми права:
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті . У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).
Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Частиною першою статті 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
Отже, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.
Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому відповідальність спадкоємця обмежена вартістю отриманого у спадок майна.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Отже задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.
Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.
Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії паспорту відповідача, яка долучена в якості доказу в обґрунтування підтвердження проживання відповідача разом з ОСОБА_2 , інших належних та допустимих доказів щодо факту родинних відносин зі позичальником, позивачем не надано, у зв`язку з чим не доведено, що ОСОБА_1 є родичем (спадкоємцем за законом тощо) ОСОБА_2 .
Окрім того, як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , між тим, позивачем лише 27.05.2021 року направлено вимогу кредитора щодо включення заборгованості до спадкової маси, та жодним чином не обґрунтовано дотримання строків, визначених ч.ч. 2-3 ст. 1281 ЦК України.
За таких обставин, враховуючи, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не відкривалась, свідоцтво про право на спадщину ніхто не отримував, відповідно, позивачем не доведено отримання відповідачем по справі у спадок майна, виходячи з вартості якого можливо б було б задовольнити вимоги позивача як кредитора спадкодавця повністю чи частково, суд вважає не доведеним позивачем, як того вимагають положення ч. 1 ст. 81 ЦПК України, обов`язку відповідача задовольнити вимоги позивача в порядку стст. 1281-1282 ЦК України, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то судовий збір не підлягає відшкодуванню.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 259, 263-265, 279, 280-282 ЦПК, ст. ст. 526, 530, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054, 1223, 1281, 1282 ЦК України, суд
В задоволенні позову акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення рішення.

Згідно зі ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников