ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/654/23 Номер провадження 22-ц/814/3874/23Головуючий у 1-й інстанції Кашуба М.І. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
У Х В А Л А

04 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Дорош А. І.

суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05 червня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено повністю.

Шлюб, зареєстрований 18 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції у Полтавській області між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , актовий запис №60.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 в частині зазначення у рішенні суду про проживання дитини з батьком, оскільки фактично спору між батьками з цього питання немає.

29 червня 2023 року справа надійшла до Полтавського апеляційного суду.

Вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

28 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив розірвати шлюб, укладений між ними, та залишити проживати дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживати з ним. При цьому, зазначав, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Згідно мотивувальної частини рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05 червня 2023 року, суд першої інстанції зазначив, що позивач у позовній заяві просив суд залишити проживати неповнолітню дитину з ним. Водночас, зазначене прохання позивача не є складовою предмету позову. Такого висновку суд дійшов з огляду на відсутність у прохальній частині позовної заяви матеріально-правової вимоги щодо визначення місця проживання дитини, відсутність у позовній заяві будь-яких доводів щодо обґрунтованості такої позовної вимоги, а також викладу обставин, якими позивач обґрунтовує вимогу щодо визначення місця проживання дитини та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Статтею 18 СК України визначено способи захисту сімейних прав та інтересів, а положеннями статті 161 СК України передбачено право батьків на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дітей.

При цьому, судом, під час вирішення такого спору підлягають встановленню обставини, зокрема, щодо ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Між тим, зазначені обставини не були предметом доказування під час розгляду судом справи про розірвання шлюбу.

Крім того, зазначено, що з системного аналізу норм процесуального права слід дійти висновку про те, що зміст позовних вимог має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. При цьому, вирішення питання щодо залишення проживання дитини з батьком жодних правових наслідків ані для сторін, ані для їхньої малолітньої дитини не має.

При цьому суд роз`яснив, що позивач після розірвання шлюбу не позбавлений права на звернення до суду із вимогою про визначення місця проживання дитини у випадку, якщо сторони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Такий спір може бути вирішено також органом опіки та піклування.

Водночас, в резолютивній частині рішення суду першої інстанції відсутній висновок щодо вирішення питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком, що було заявлено одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Згідно ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Згідно ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 365 ЦПК України якщо під час вивчення матеріалів справи суд виявить нерозглянуті зауваження на правильність і повноту фіксування судового процесу технічними засобами, нерозглянуті письмові зауваження щодо повноти чи неправильності протоколу судового засідання, невирішене питання про ухвалення додаткового рішення, суд постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне повернути матеріали цивільної справи до суду першої інстанції для належного її оформлення (виправлення описки, ухвалення додаткового рішення) у місячний строк після отримання справи.

Керуючись ст. 365 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Матеріали справи № 542/654/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернути до суду першої інстанції для належного оформлення (виправлення описки, ухвалення додаткового рішення) протягом місячного строку з моменту отримання справи.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає

Судді: А. І. Дорош

О. А. Лобов

В. М. Триголов