Справа № 643/1639/23
Провадження № 2/643/655/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2023 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді -Майстренко О.М., за участю секретаря - Риндіч О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за законом та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що усунений від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ; усунути ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , визнавши її такою, що не прийняла спадщину; визнати за нею - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що її батькові - ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 , виданого 02.03.2004 р., на праві приватної власності належала трикімнатна квартира АДРЕСА_2 . Дана квартира була видана її батькові на підставі ордеру на сім`ю з 4-х осіб: ОСОБА_5 (батько) - основний, ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_7 (донька) та ОСОБА_3 (син). ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 помер. За життя ОСОБА_5 було складено заповіт від 30.03.1996 року, в якому він, на випадок його смерті заповів належну йому на праві власності спірну квартиру АДРЕСА_2 своїй дружині - ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді спірної квартири, яку ОСОБА_4 прийняла фактично відповідно заповіту, але своїх прав, в силу похилого віку та тривалої тяжкої хвороби не оформила. Позивач завжди проживала з батьками в спірній квартирі та доглядала за ними. Брат позивача ОСОБА_3 після того, як одружився в 90-х роках, виїхав з квартири та проживав в іншій квартирі. Згодом відносини між ним та дружиною не склалися та вони розійшлися. Брат проживав окремо, з дружиною та донькою не спілкувався. Батьки були дуже старими та хворими і їм потрібен був постійний догляд, але братові ніколи було за ними доглядати та вони домовились, що після смерті батьків ця квартира залишиться позивачу. ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 померла. Всі витрати з утримання та лікування хворих батьків, витрати з поховання несла позивач, брат в цьому участі не приймав, самоусунувшись фактично від права на спадщину, за домовленістю, що існувала між ними. Після смерті матері відкрилася спадщина на спірну квартиру. В установленому законом порядку позивач та її брат звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та були відкриті спадкові справи. Оскільки брат позивача не претендував на частину в спадковій масі, вона, відповідно до письмової розписки в 2005 році сплатила йому суму в розмірі, еквівалентному 4000 доларів США та вони домовились, що він не буде оформляти право власності на свою частину спадкового майна, як спадкоємець першої черги та відмовиться від неї на її користь, але за існуванням усної домовленості брат офіційно не оформив відмову від своєї 1/2 частини спадкового майна, як і не зареєстрував в установленому законом порядку свого права приватної власності на вказану частину квартири, тобто фактично самоусунувся від права на спадкування. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. В законодавчому порядку після його смерті відкрилася спадщина на частину спірної квартири, право власності, на яку він за життя не зареєстрував, оскільки в усному порядку відмовився від успадкування. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його донька, відповідач у справі ОСОБА_2 , яка після смерті батька не заявила своїх прав на спадкове майно в установленому законом порядку. Не звернулась вона до нотаріальної контори і до теперішнього часу. Тобто, з огляду на норми ст. 1272 ЦК України, вважається такою, що не прийняла спадщину, оскільки протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не подала заяву про прийняття спадщини. ОСОБА_8 є спадкоємицею першої черги після смерті матері - ОСОБА_4 та прийняла спадщину у вигляді частини квартири АДРЕСА_2 , про що видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.11.2022 р. НРС 070873, посвідчене державним нотаріусом П`ятої міської державної нотаріальної контори /відокремленого підрозділу/ Кретовою О.В., зареєстроване у реєстрі за № 10-144, в якому зокрема зазначено, що їй видано свідоцтво про право на спадщину на частку спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину на іншу 1/2 частку спадкового майна ще не видано. Таким чином, спадщину на іншу частку спірної квартири вона прийняла фактично, оскільки проживала з батьками, зокрема з матір`ю на момент смерті та доглядала за нею, своєчасно звернулася до нотаріальної контори. ОСОБА_3 не піклувався про батьків, не проявляв про них турботу, матеріальної допомоги на утримання не надавав, відмовився від своєї частки спадкового майна, отримавши за неї від позивача гроші, тобто є таким, що повинен бути усунений від права на спадкування. А його спадкоємець - донька, відповідач у справі ОСОБА_2 взагалі своїх прав на частку в спадковому майні після смерті батька не заявляла, тобто спадщину не прийняла, в спірній квартирі була декілька разів, дуже в ранньому віці, коли була дуже маленькою і її привозили, щоб показати дідусеві та бабусі, з батьком своїм вона практично не спілкувалася, тобто є особою, що має бути усунена від права на спадкування. Таким чином, позивач вважає, що відповідач не має права на спадкування після померлого ОСОБА_3 , у силу положень ст. 1224 Цивільного кодексу України, а вона має законне право на успадкування іншої частини квартири та визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, як спадкоємець першої черги після смерті матері, у зв`язку з чим звернулась до суду з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та задоволення позову у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про причину неявки не повідомила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, у зв`язку з чим суд ухвалює по справі заочне рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідив матеріали справи, вважає позов обгрунтованим, а тому задовольняє його з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належним чином є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, батькові позивача - ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 , виданого 02.03.2004 р. на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова від 03.02.2004р. за № 35/83, на праві приватної власності належала трикімнатна квартира АДРЕСА_2 . Дана квартира була видана на підставі ордеру на сім`ю з 4-х осіб: ОСОБА_5 (батько) - основний, ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_7 (донька) та ОСОБА_3 (син).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 помер.

За життя ним було складено заповіт від 30.03.1996 року, в якому він, на випадок його смерті заповів належну йому на праві власності спірну квартиру АДРЕСА_2 своїй дружині, матері позивача та її брата - ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді спірної квартири АДРЕСА_2 , яку ОСОБА_4 прийняла фактично згідно заповіту, але своїх прав, в силу похилого віку та тривалої тяжкої хвороби не оформила.

Як зазначає позивач, що не спростовано доданими до матеріалів справи доказами, вона завжди проживала з батьками в спірній квартирі та доглядала за ними. Її брат ОСОБА_3 після того, як одружився в 90-х роках, виїхав з квартири та проживав в іншій квартирі. Згодом відносини між ним та дружиною не склалися та вони розійшлися. Брат проживав окремо, з дружиною та донькою не спілкувався. Їх батьки були дуже старими та хворими і їм потрібен був постійний догляд, але братові позивача ніколи було за ними доглядати, він не приходив до них останнім часом, не приводив дружину та доньку та позивач з ним домовились, що після смерті батьків ця квартира залишиться їй.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 померла.

Всі витрати з утримання та лікування хворих батьків, витрати з поховання несла позивач, її брат в цьому участі не приймав, самоусунувшись фактично від права на спадщину, за домовленістю, що існувала між ними.

Після смерті матері відкрилася спадщина на спірну квартиру. В установленому законом порядку позивач та її брат звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та були відкриті спадкові справи.

Оскільки ОСОБА_3 не претендував на частину в спадковій масі, позивач, відповідно до письмової розписки в 2005 році сплатила йому суму в розмірі, еквівалентному 4000 доларів США та вони домовились, що він не буде оформляти право власності на свою 1/2 частину спадкового майна, як спадкоємець першої черги та відмовиться від неї на її користь, але за існуванням усної домовленості брат офіційно не оформив відмову від своєї 1/2 частини спадкового майна, як і не зареєстрував в установленому законом порядку свого права приватної власності на частину квартири, тобто фактично самоусунувся від права на спадкування.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

В законодавчому порядку після його смерті відкрилася спадщина на частину спірної квартири, право власності на яку він за життя не зареєстрував, оскільки в усному порядку відмовився від успадкування.

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його донька, відповідач у справі ОСОБА_2 , яка після смерті батька не заявила своїх прав на спадкове майно в установленому законом порядку. Не звернулась вона до нотаріальної контори і до теперішнього часу. Тобто, з огляду на норми ст. 1272 ЦК України, вважається такою, що не прийняла спадщину, оскільки протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не подала заяву про прийняття спадщини.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивач ОСОБА_8 являється спадкоємицею першої черги після смерті матері - ОСОБА_4 та прийняла спадщину у вигляді частини квартири АДРЕСА_2 , про що видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.11.2022 р. НРС 070873, посвідчене державним нотаріусом П`ятої міської державної нотаріальної контори /відокремленого підрозділу/ Кретовою О.В., зареєстроване у реєстрі за № 10-144, в якому зокрема зазначено, що ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину на частку спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину на іншу частку спадкового майна ще не видано.

Таким чином, спадщину на іншу частку спірної квартири позивач прийняла фактично, оскільки проживала з батьками, зокрема з матір`ю на момент смерті та доглядала за нею, своєчасно звернулася до нотаріальної контори.

ОСОБА_3 не піклувався про батьків, не проявляв про них турботу, матеріальної допомоги на утримання не надавав, відмовився від своєї частки спадкового майна, отримавши за неї від позивача гроші, тобто є таким, що повинен бути усунений від права на спадкування. Його спадкоємець - донька, відповідач у справі ОСОБА_2 взагалі своїх прав на частку в спадковому майні після смерті батька не заявляла, тобто спадщину не прийняла, в спірній квартирі була декілька разів, дуже в ранньому віці, коли була дуже маленькою і її привозили, щоб показати дідусеві та бабусі, з батьком своїм вона практично не спілкувалася, тобто є особою, що має бути усунена від права на спадкування.

Тобто у розумінні приписів ч. 2 ст. 1224 ЦК України, суд дійшов висновку про існування підстав для усунення відповідача від права на спадкування..

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини спадкування врегульовані чинним Цивільним кодексом України, згідно зі ст. 1216 якого, спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла спадкодавця, до інших осіб спадкоємців.

На підставі ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За змістом ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняттям спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 172 СК України передбачено, що дитина, повнолітні дочка, син, зобов`язані піклуватись про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

В розумінні вимог п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року, факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, встановлюється судомза заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому, слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосуєтьсявсіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійнозабезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування можебути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, для застосування частини 5 статті 1224 ЦК України необхідно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Тобто, сукупність вказаних обставин і доведеність їх у судовому засіданні у відповідності до вимог статей 13, 81 ЦПК України дає підстави для застосування вказаної норми права.

Позивач зазначає, що її батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 тривалий час хворіли, мати хворіла на тяжку хворобу, потребувала сторонньої допомоги та піклування, тобто перебувала в безпорадному стані, а її доглядом, утриманням та піклуванням займалася дочка - ОСОБА_3 в цьому участі не приймав, а його донька ОСОБА_2 навіть взагалі не цікавилась станом здоров`я своєї бабусі та не цікавилась життям свого батька, хоча мала таку можливість

Таким чином, вбачаються законні підстави для визнання ОСОБА_3 таким, що усунений від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , а відповідача ОСОБА_2 має бути усунена від права на спадкування за законом на частку спірної квартири після смерті батька ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (1263 ЦК України).

Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи те, що до складу спадщини входить нерухоме майно, виконуючи свій обов`язок визначений ст. 1297 ЦК України, відповідно до якої, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як роз`яснив Конституційний Суд України в п. 6 рішення від 03.06.1999 року № 5-рп/99 в справі № 1-8/99 про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї", окрім членів сімей взагалі (чоловік або дружина, прямі родичі по низхідній і висхідній лініях - діти і батьки), до членів сімей також відносяться особи, які перебувають на утриманні або проживають із суб`єктами права (інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство, зокрема, не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки тощо). Обов`язковою умовою визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення із суб`єктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п. 4.4 факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили.

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законодавством.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено якщо право власності оспорюється та в разі втрати документів, які засвідчують право власності.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з дня відкриття спадщини. Місцем відкриття спадщини та місцезнаходженням майна є адреса: АДРЕСА_3 .

Таким чином, ОСОБА_1 має законне право на успадкування спадкового майна як спадкоємець першої черги після померлої матері ОСОБА_4 .

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно- територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Частинами другою та шостою статті 29 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасного, повного, безумовного прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.

Частина третя статті 1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного (позиція Верховного суду у справі № 355/832/17 від 10.04.2020).

Відповідно до вимог ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця і залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і остаточно дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключновід його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, суд вважає, що в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст.ст. 2, 12, 247, 258, 259, 263-268, 280, 281 ЦПК України, та ст.ст.16,328,1216,1217, 1223, 1224, 1258, 1262, 1268, 1269, 1270,1272, ЦК України, ст..ст. 13, 41, 47 Конституції України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за законом та визнання права власності - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що усунений від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Усунути ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , визнавши її такою, що не прийняла спадщину.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Майстренко О.М.