Справа № 209/510/21
Провадження № 2/209/85/23
РІШЕННЯ

Іменем України

05 квітня 2023 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

за участі секретаря Драгунцевої С.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільним сумісним майном і спонукання до здійснення певних дій,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: визнати спільним майном його, ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 , який має житлову площу 60,7 кв.м і загальну площу 130,5 кв.м, придбаний на ім`я відповідачки за договором купівлі-продажу від 14 вересня 2001 року № 005-НС, зареєстрованим на Придніпровській товарній біржі; зобов`язати ОСОБА_3 здійснити необхідні дії із введення житлового будинку АДРЕСА_1 в експлуатацію і здійснити державну реєстрацію права власності на нього; витрати у справі покласти на відповідачку.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою у справі він перебував у зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 1989 року. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинськ від 25 грудня 2002 року їхній шлюб було розірвано. Під час шлюбу ними за їх спільні кошти було придбано чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 . У квартирі було зареєстровані і фактично проживало чотири особи: він з дружиною, її син від першого шлюбу ОСОБА_4 та їхня спільна дочка, ОСОБА_5 . Також під час шлюбу ними 14 вересня 2001 року за договором купівлі-продажу № 005-НС, зареєстрованому на Придніпровській товарній біржі, за 6000 доларів США (фактична ціна угоди) був придбаний житловий будинок по АДРЕСА_1 . Житлова площа будинку складає 60,7 кв.м, загальна площа- 130,5 кв.м, будівельна готовність будинку на момент його купівлі-продажу складала 91 %. Договір нотаріально не посвічувався, тому що в його тексті було посилання на статтю 15 ЗУ «Про товарну біржу», яка наголошувала, що цей договір не підлягає нотаріальному посвідченню. Покупцем за цим договором, за їхньою спільною згодою, була відповідачка. Після розірвання шлюбу виникло питання про поділ будинку, однак ОСОБА_3 ухиляється від державної реєстрації права власності на будинок та відмовляється видати йому довіреність на здійснення відповідних дій. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 04 листопада 2013 року у справі № 209/5206/13-ц задоволено його позов до ОСОБА_3 і ОСОБА_6 та визнано договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 від 14 вересня 2001 року дійсним з подальшою реєстрацією права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав за ОСОБА_3 . Проте, незважаючи на рішення суду, відповідачка продовжує ухилятися від реєстрації у встановленому порядку права власності на цей об`єкт нерухомості. На момент купівлі будинок мав статус «незавершеного будівництвом» через те, що на той час не був обладнаний системою опалення, однак система комунікацій для монтажу паливного обладнання була виконана. Протягом першого ж року користування цим будинком ними були встановлені твердопаливний котел та електрокотел, здійснений монтаж батарей, теплообмінників, водонагрівача на кухні, розширювального бачка. Зараз будинок газифікований і його готовність складає 100 %, про що свідчить технічний паспорт на будинок від 11 лютого 2010 року, в якому вже немає посилання на «незавершеність будівництвом» і відображенням проценту його готовності. Стовідсоткова готовність будинку підтверджується також технічним висновком ДП «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» від 20 вересня 2017 року. Рішенням Дніпровського районного суду від 20 вересня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області та постановою Касаційного цивільного суду від 21 травня 2020 року (справа № 209/4740/16-п), було відмовлено у задоволенні його позову до ОСОБА_3 про визнання за ним нарівні з відповідачкою права на здійснення державної реєстрації права власності на будинок. Верховний суд у постанові від 21 травня 2020 року підкреслив, що визнання спірного майна спільною власністю подружжя не встановлено судами попередніх інстанцій під час розгляду справи, хоча при цьому ВСУ підкреслив презумпцію спільної власності подружжя на майно, що придбане під час шлюбу. Тому в силу прав, що витікають з положень ч. 1 ст. 369 ЦКУ, він має право вимагати від відповідачки здійснення дій із введення житлового будинку в експлуатацію, проведення офіційної державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що придбане під час шлюбу. Судові спори щодо прав на вказаний будинок тривають вже безперервно тринадцять років. По цим спорам відбулось біля двох десятків судових рішень. І за жодним з них причини пропуску строку не визнавались неповажними, незалежно від того, що ухвалювались вони за позовами з різних правових підстав, але ж відносно одного й того ж предмету - спірного житлового будинку. Останнє судове рішення (постанова ВСУ) відбулося 21 травня 2020 року. Тому він вважає, що пропуск строку позовної давності для звернення до суду за захистом невизнаних прав має місце з поважних причин і сам факт прийняття Верховним Судом до провадження його касаційної скарги і ухвалення рішення по ній по суті свідчить про відсутність підстав для визнання пропуску строку таким, що пропущений без поважних причин.

Ухвалою від 16 березня 2021 року у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 03 червня 2021 року підготовче судове провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду.

18 листопада 2021 року представник відповідачки ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідачка вважає безпідставними та недоведеними посилання позивача щодо спільності спірного будинку і стверджує, що на момент придбання нею за її особисті кошти спірного будинку, вони не підтримували подружніх відносин. Позивач зазначає, що він завершив будівництво житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , і на теперішній час його готовність становить 100%, що підтверджується технічним паспортом на будинок та технічним висновком ДП «ПІ «Дніпродзержинськцивільпроект» від 20 вересня 2017 року, але відповідачка стверджує, що огляд спірного будинку представниками «Проектного інституту» не здійснювався, тобто такий висновок виданий не на фактичних даних. Крім того, добудова буднику, приєднання до електромережі та газопостачання проводилося в процесі будівництва та благоустрію будинку, що було беззаперечно встановлено при розгляді судової справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 справа № 209/5781/14-ц, де позивачем ставилися позовні вимоги щодо визнання за ним права власності на спірний будинок рішення, а саме з рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 грудня 2013 року про поділ майна вбачається, що вперше з вимогою до ОСОБА_3 про поділ майна позивач звернувся у 2006 році, що також підтверджено відповідачем в судовому засіданні. Але його позовні вимоги в частині визнання права власності на буд. АДРЕСА_1 були залишені без розгляду за його заявою, що підтверджується ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 серпня 2011 року. Звертає увагу суду на те, що в позовній заяві про розірвання шлюбу позивачем ОСОБА_1 зазначено, що до подання заяви він з відповідачем ОСОБА_3 не веде спільне господарство та не підтримує сімейні відносини більше року, тобто фактично сімейні відносини були припинені до купівлі спірного будинку. Відповідачка стверджує, що позивач як на момент придбання спірного будинку так і після його придбання не вели спільного господарства та не проживали разом, що підтверджується актами про проживання за 2009 та 2017 роки, а також в судовому засіданні дане твердження буде підтверджене показами свідків, як сусідами так і членами сім`ї зокрема спільною донькою сторін по справі. Спірний будинок взагалі не використовувався в інтересах сім`ї і позивач в ньому ніколи не мешкав. Відповідачка стверджує, що купівля спірного будинку здійснювалася не за спільні сімейні кошти, ні за кошти, а за її особисті кошти та кошти, які нею були отримані у позику. Крім того, при визнанні біржової угоди дійсною судовому порядку, позивачем не ставилося питання про заміну сторони покупця. Також позивачем заявлена позовна вимога, яка не підлягає задоволенню, оскільки зобов`язання відповідачки здійснювати дії з введення в експлуатацію спірного будинку та здійснення державної реєстрації суперечать закону та не передбачене ЦК України. Позивач звернувся до суду за захистом своїх начебто порушених прав з пропуском строку позовної давності. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

29 листопада 2021 року позивач надав відповідь на відзив, у якій заперечував проти тверджень, викладених у відзиві на позов.

Позивач у судовому засіданні просив позов задовольнити повністю та пояснив, що спірний будинок був придбаний у шлюбі за договором купівлі-продажу від 14 вересня 2001 року на товарній біржі. До цього вони планували продати квартиру АДРЕСА_3 і за ці гроші купити будинок. В січні 2001 року він зустрівся з хазяїном, щоб подивитися будинок, там були електрика та водопостачання. Потім він приїзжав з дружиною. 03 лютого 2001 року на АДРЕСА_1 приїхали він, дружина, його батьки. Батьки дали 500 доларів США на завдаток і він передав їх хазяїну, а той передав йому ключі та запитав коли йому віддадуть інші 5500 доларів США. Він відповів, що через 2 місяця. Він почав робити у будинку ремонтні роботи, бо у будинку не було опалення. Через три місяця приїхав хазяїн, але вони ще не продали квартиру. Тоді він позичив 2800 доларів США у знайомого ОСОБА_7 . Продажем квартири займалася його дружина, а він працював. 02 липня 2001 року знов приїхав хазяїн будинку, але і на той момент вони ще не продали квартиру. Він знову взяв у Гончара 1000 доларів США і передав хазяїну будинка, а той написав йому дві розписки. 10 вересня 2001 року він позичив ще 1700 доларів США і віддав хазяїну будинку. 14 вересня 2001 року вони на товарній біржі уклали договір купівлі-продажу будинку, зареєстрували його на дружину. 15 вересня 2001 року вони переїхали до будинку. Потім він дізнався, що його дружина навіть не намагалася продати квартиру. До 15 грудня 2002 року він проживав у спірному будинку, а потім пішов із сім`ї. Дружина ніколи не працювала. На даний час квартира по АДРЕСА_4 не продана. Гроші за будинок він передавав ОСОБА_8 . Власником будинку був його батько ОСОБА_9 (старий дідусь). З позовом про зміну сторони правочину він не звертався. Оформили будинок на дружину, бо вона його шантажувала, казала, що не продасть квартиру. Він не звертався з цього приводу до ОВС. Вони купили недобудований і не введений в експлуатацію будинок. Для оцінки він подавав технічний паспорт, який йому надавали дружина або її представник.

Відповідачка у судовому засіданні 10 листопада 2022 року позов не визнала у повному обсязі та пояснила, що вони пройшли вже всі суди та всі інстанції, вже встановлені всі факти, що будинок належить їй, він куплений за її гроші і позивач там ніколи не проживав. Будинок вона купила у 2001 році, на той час вони з позивачем перебували у шлюбі. У 2002 році вони розлучилися, але разом вони не проживали з 2000 року. Позивач не бажав з`їжджати з квартири по АДРЕСА_4 і тому вона була вимушена купити недобудований будинок і самій з`їхати від чоловіка. У спірному будинку вона живе до тепер. У Баглійському районному суді знаходився позов до неї про надання компенсації за частину будинку, у задоволенні якого було відмовлено. У той же час у Дніпровському районному суді був позов позивача до неї про визнання права власності на нерухоме майно, у задоволенні якого теж було відмовлено. Ці рішення залишились у силі. На даний час будинок не добудований і не введений в експлуатацію.

Представник відповідачки ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що він знає позивача вже дуже давно, вони дружать з 1992 року, а відповідачка це колишня дружина ОСОБА_1 . Колись вони дружили родинами та ходили один до одного у гості, але на даний час відношення між ними ніякі. Йому відомо, що у 2001 році, ближче до осені, ОСОБА_11 через ОСОБА_12 брав гроші у борг у ОСОБА_7 на придбання будинку. Брав приблизно 6000 доларів США частинами. Він про це знає, бо близько спілкувався з ОСОБА_13 . ОСОБА_11 придбав будинок у районі Романково, точної адреси він не пам`ятає. Він рекомендував ОСОБА_14 бригади ( ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ), які виконували оздоблювальні роботи у будинку. У вересні 2001 року він приїздив у цей будинок. Будинок готувався до зимового періоду та проводились внутрішні оздоблювальні роботи. ОСОБА_11 брав у борг у ОСОБА_19 , сподіваючись, що ОСОБА_20 продасть квартиру і вони віддадуть борг. Але квартиру ніхто не намагався продати і ОСОБА_11 сам віддавав борг. На цьому ґрунті між ними був скандал і вони розлучилися. Сторони розійшлися у 2002 році, але до 2002 року вони разом з дітьми жили у цьому будинку. До цього суперечок між ними не було. У 1997-98 році ОСОБА_11 з товаришем купив розбитий ВАЗ 21099, щоб відремонтувати, продати та заробити грошей. З 2001 року до кінця 2002 року син ОСОБА_20 працював у майстерні ОСОБА_14 . Між ними були нормальні стосунки. Він приходив у гості у спірний будинок, вони дружили родинами з сім`єю сторін. Будинок був повністю готовий до експлуатації і прийнятний для житла. Речі у будинку знаходились і жіночі, і чоловічі. Він не був присутній при укладенні договору купівлі-продажу. Він не може стверджувати, що ті 6000 доларів США були спрямовані саме на купівлю спірного будинку.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 1989 року по 25 грудня 2002 року.

14 вересня 2001 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 005-НС, згідно п.1 якого продавець продав, а покупець купив незавершене будівництво житлового будинку, загальною площею 132,1 кв.м., житловою площею 60,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 2 вищевказаного договору, характеристика нерухомого майна: згідно довідки-характеристики Дніпродзержинського БТІ від 15 червня 2001 року № 3239, готовність незавершеного будівництва житлового будинку складає 91%. Відповідно до п. 4 вищевказаного договору, незавершене будівництво житлового будинку продане за 5000 грн., які продавцем отримані від покупця після підписання даного договору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 04 листопада 2013 року договір купівлі-продажу незавершеного будівництва житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , укладений на Придніпровській товарній біржі 14 вересня 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був визнаний дійсним з подальшою реєстрацією права власності на будинок за ОСОБА_3 .

Згідно з технічним висновком Державного підприємства «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» від 20 вересня 2017 року ступінь готовності до експлуатації житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 100 %.

Вищезазначені обставини підтверджуються рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року у справі № 209/4740/16-ц, яке було залишене без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2018 року та постановою Верховного суду від 21 травня 2020 року (а.с. 19-27).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час розгляду справи позивач вказував, що спірне майно придбане під час перебування сторін у шлюбі, а договір купівлі-продажу оформлено на відповідача.

Відповідно до статті 22 КпШС України (в редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу спірного будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Вищевказане положення закону кореспондується зі статтею 60 СК України.

Конструкція норми статті 22 КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідачкою до суду не було надано доказів на спростування факту придбання будинку незавершеного будівництва за їх спільні з позивачем сімейні кошти.

Як встановлено судом, житловий будинок АДРЕСА_1 не прийнятий в експлуатацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено

в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

До цього об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів як речей матеріального світу, як у зібраному виді (конструкції, окремі елементи об`єкта незавершеного будівництва, чи сам об`єкт у цілому залежно від ступеня готовності), так і у вигляді окремих видів будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, придбаний за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем було заявлено позовну вимогу про визнання спільним майном житлового будинку АДРЕСА_1 . За таких обставин вважає необхідним відмовити у задоволенні позовної вимоги про визнання житлового будинку спільним сумісним майном подружжя.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідачки здійснити необхідні дії із введення житлового будинку АДРЕСА_1 в експлуатацію і здійснення державної реєстрації права власності на нього, суд також вважає її такою, що не підлягає задоволенню, оскільки зазначений спосіб захисту не передбачений ЦК України.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 328, 331, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 69 СК України, ст. 22 КпШС України, ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 258-259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) про визнання майна спільним сумісним майном і спонукання до здійснення певних дій відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Л. Шендрик