Справа № 347/750/23
Провадження № 2/347/274/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

за участю:

секретаря с/з Рибчук Х. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Кутська селищна рада, Косівського району Івано- Франківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації проживання в будинку,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

16.03.2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Кутська селищна рада, Косівського району Івано- Франківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації проживання в будинку.

Позовній вимоги обґрунтувала тим, що є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок належить позивачу на праві приватної власності що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договором купівлі-продажу житлового будинку. В даному житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , її колишній чоловік. Проте, відповідач вже більше року не проживає в даному житловому будинку, не бере участі в утриманні майна, його ремонті та догляді за ним, не сплачує комунальні послуги. Жодних перешкод ні позивач, ні члени сім`ї позивача не чинили відповідачу у користуванні житлом.

Враховуючи той факт, що відповідач більше року не проживає в вказаному вище житловому будинку, а його реєстрація є формальною, то слід вважати що відповідач ОСОБА_2 втратив право на користування житлом.

З цих підстав, ОСОБА_1 просила позов задовольнити в повному обсязі. Розгляд справи проводити без її участі. Не заперечила щодо заочного розгляду справи.

Відповідачу та третій особі було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такі не були подані.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Позивач у судове засідання не з`явилася, однак в позовній заяві просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі (а.с.2).

Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак належним чином повідомлявся про розгляд справи за адресою отриманою на запит суду про місце його реєстрації, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.19). Іншої адреси для повідомлення відповідача, матеріали справи не містять.

Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/750/23 відповідача ОСОБА_2 (а.с.16).

Третя особа не забезпечила явку свого представника в судове засідання, однак подала клопотання, згідно з яким просила проводити розгляд справи без участі представника Кутської селищної ради (а.с.21).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 20.03.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не подав, про причини неявки суд не повідомляв, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №40 від 08.03.2023 року в житловому будинку в АДРЕСА_1 , зареєстровані заявник ОСОБА_1 , її діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , та відповідач ОСОБА_2 . При обстеженні господарства комісією встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в даному господарстві, однак вже тривалий час в ньому не проживає (а.с.3);

Відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно об`єкт незавершеного будівництва, житлового будинку, по АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу належить на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . Частка власності 1/1 (а.с.4).

Згідно копії договору купівлі-продажу від 14.06.2010 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_4 об`єкт незавершеного будівництва житловий будинок готовністю 76,8 % з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.5).

Вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований в державному реєстрі правочинів, номер правочину 3980707, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.6).

Відповідно до копії рішення Косівського районного суду від 17.12.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14.03.2002 року у виконкомі Розтоківської сільської ради, Косівського району, івано-Франківської області, актовий запис №3 - розірвано. Рішення набрало законної сили 24.01.2020 року (а.с.7).

Відповідно до копії паспорта громадянина України, ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.8).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю в позивача перешкод у користуванні належним їй на праві власності житловим будинком через зареєстроване місце проживання у ньому відповідача, який не проживає у ньому.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Нормою частини 1 статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно з приписами частин 1, 2 та 5 статті 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Відповідно до частини 2 статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

За змістом статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи.

Згідно з вимогами пункту 6 частини 1 статті 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до приписів частин 4, 5 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Згідно з вимогами статті 160 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

В ч. 2 ст. 405 ЦК України зазначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.20216 року, справа №6-709цс16.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач ОСОБА_5 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 14.06.2010 року.

Крім позивача, у зазначеному житловому будинку зареєстровані її дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_3 та колишній чоловік ОСОБА_2 . Шлюб між сторонами розірвано в судовому порядку в 2019 році, і рішення суду набрало законної сили. Однак фактично в цьому житловому будинку проживають лише позивач, її син та дочка. Відповідач ОСОБА_2 в даному господарстві не проживає протягом тривалого часу, що вказує на те, що він не пов`язаний з позивачем спільним побутом, не веде з нею спільного господарства, не бере участі в утриманні майна.

Крім того, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, з яких би можна було б дійти висновку, що у відповідача зберігається обґрунтований інтерес до зазначеного вище житлового будинку.

Оскільки відповідач користувався спірним будинком під час дії сервітуту, на час розгляду справи обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, припинились, тому наявні правові підстави для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке належить позивачу на праві власності, набутому в установленому законом порядку.

Такий висновок суду повністю відповідає правовим висновкам, зробленим Верховним Судом 16 січня 2019 року у справі № 243/7004/17-ц, 14 серпня 2019 року у справі 702/101/18, та узгоджується з правовими висновками, зробленими Великою Палатою Верховного Суду 13 жовтня 2020 року у справі №447/455/17.

Суд звертає увагу на те, що відповідач не є членом сім`ї позивача, не пов`язаний з ним спільним побутом, не веде з ним спільного господарства. Крім того, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, з яких би можна було б дійти висновку, що у відповідача зберігається обґрунтований інтерес до зазначеного вище житлового будинку.

Таким чином, на переконання суду, інтереси позивача перевищують інтереси відповідача, у якого припинилися правові підстави користування чужим майном, тому право відповідача на користування цим житловим будинком підлягає припиненню на вимогу позивача на підставі частини 2 статті 406 ЦК України.

Такий висновок суду повністю відповідає правовим висновкам, зробленим Верховним Судом 16 січня 2019 року у справі №243/7004/17-ц, 14 серпня 2019 року у справі №702/101/18, та узгоджується з правовими висновками, зробленими Великою Палатою Верховного Суду 13 жовтня 2020 року у справі №447/455/17.

Суд зауважує, що застосування судом до спірних правовідносин норми, на яку не покликалася сторона позивача, відповідає принципу jura novit curia («суд знає закони») та узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі 917/1739/17.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання зняти відповідача з місця реєстрації, то суд зазначає наступне.

Так, закон України від 5 листопада 2021 року № 1871-IX «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані з реєстрацією та зняттям особи із зареєстрованого місця проживання (перебування), положення цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Верховний Суд у справі №465/2559/14-ц від 06 лютого 2019 року підстав відступити від таких висновків не встановив.

При визнанні судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття цієї особи з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

Щодо розподілу судових витрат.

Оскільки позивач не ставила питання, що стягнення судових витрат з відповідача, суд вважає, за необхідним залишити судові витрати за позивачем.

На підставі Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», ст. ст. 317, 319, 321, 401,403, 405, 406 ЦК України та керуючись ст. ст. 4, 14, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третій особі без самостійних вимог: Кутській селищній раді (78665, с-ще. Кути, Вічевий Майдан, 9, Косівського району Івано- Франківської області) - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду є підставою для зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстрації у житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Косівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Косівського районного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може оскаржити рішення суду безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 квітня 2022 року.

Суддя Ю. С. Кіцула