Справа №463/4582/23
Провадження №4-с/463/12/23
УХВАЛА

11 липня 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Рудаков Д. І.

при секретарі судового засідання Метеллі Б.Б.,

адвоката Нецкара Ю.І.

представника ДВС Шургота І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2 , Личаківський відділ державної виконавчої служби у м.Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на бездіяльність державного виконавця,

в с т а н о в и в:

Матвійчук І.С. звернувся зі скаргою, у якій просить визнати бездіяльність начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Козак Софії, що полягає у не знятті арешту з майна боржника - ОСОБА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_1 ), накладеного у виконавчому провадженні №54640983 протиправною та зобов`язати Личаківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_1 ), яке накладене в рамках виконавчого провадження №54640983, а саме обтяження: - номер запису про обтяження: 22455442, дата та час державної реєстрації: від 21.09.2017, вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника №54640983, виданий 06.09.2017, видавник: Личаківський ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області; обтяжувач: Личаківський ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

Представник Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав заперечення, вказав, що постанову про скасування арешту не винесено правомірно, оскільки норми закону не передбачають скасування арешту майна боржника з підстав відсутності відкритого виконавчого провадження та знищення виконавчого провадження за терміном зберігання.

ОСОБА_3 подану скаргу підтримав, просив таку задовольнити.

Представник ДВС Шургот І. Проти поданої скарги заперечив, просив у такій відмовити.

Проаналізувавши направлені заявником суду матеріали та заперечення, встановлено наступні фактичні обставини справи.

06.09.2017 року державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби м.Львів Канус Х.І винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №54640983 з примусового виконання виконавчого листа Личаківського районного суду м.Львова по справі №463/2932/13-ц яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна, 5 793 799,95 гривень.

06.09.2017 року державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби м.Львів Канус Х.І винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно скаржника.

27.06.2018 старшим державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби м.Львів Канус Х.І прийнято рішення про завершення виконавчого провадження та винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

14.11.2018 між ТОВ Фінансова компанія Комфорт капітал та ОСОБА_2 укладено Договір комісії №14/11.

Інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно містить відомості про арешт майна заявника.

У квітні 2023 представник ОСОБА_1 звертався до Личаківського відділу державної виконавчої служби м.Львів з вимогою про припинення чинності заходів щодо арешту.

Дослідивши направлену скаргу та додані до неї матеріали, така підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначав на час виникнення спірних правовідносин умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (далі - Закон №606-ХІV), нова редакція якого викладена Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною 1 ст. 6 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту ст. 25 Закону № 606-XIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями ст. 57 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 60 Закону № 606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 1 ст. 50 Закону № 606-XIV).

Частиною 2 ст. 50 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пунктів 2, 5 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - «Інструкція №512/5») в редакції чинній на момент спірних правовідносин, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Згідно з приписами ст. 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі №817/928/17.

Аналіз наведених норм діючого на момент повернення виконавчого документа стягувачу законодавства дозволяє дійти висновку, що державний виконавець при винесенні постанови про повернення виконавчого документа мав вирішити питання щодо зняття арешту, накладеного на належне позивачу майно.

Проте, таких виконавчих дій, як було встановлено судом, державним виконавцем вчинено не було.

Окрім цього заявником долучено копію договору між ТОВ ОТП Факторинг Україна та ТОВ Фінансова компанія Комфорт капітал з метою врегулювання заборгованості ОСОБА_1 було укладено договір факторингу за Кредитним договором №ML-600/109/2008 від 18.07.2008 року. Даний договір є первинним доказом, в якому містяться дані щодо умов передачі права вимоги.

Окрім цього до матеріалів справи долучена копія нотаріально завіреної заяви ОСОБА_2 , згідно якої слідує, що заборгованість погашена повністю.

Дії державного виконавця, по винесенню постанови про накладення арешту, відповідали законодавству чинному на час виникнення спірних правовідносин, проте під час винесення постанови про повернення виконавчого ппровадження не вирішено питання про знятття арешту. Враховуючи наведене рішенням виконавця порушено права заявника, а тому скарга є обґрунтованою.

Керуючись статтями 258 261, 447 453 Цивільного процесуального кодексу України,-

п о с т а н о в и в:

скаргу задовольнити.

Визнати бездіяльність начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Козак Софії, що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ), накладеного у виконовчому повадженні № 54640983 протиправною;

зобов`язати Личаківський відділ державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) зняти арешт із усього нерухомого майна ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ), на яке накладене в рамках виконавчого провадження № 54640983.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя

Суддя Рудаков Д.І.