Справа № 128/155/23

РІШЕННЯ

Іменем України

18 квітня 2023 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.,

при секретарі Літневській А.Р.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на неповнолітню дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.04.2010 року він та відповідачка зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 430. Під час шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області у справі № 128/3001/16-ц від 06 грудня 2016 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем їх спільна дитина ОСОБА_3 залишилася проживати із матір`ю. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області у справі № 128/3002/16-ц від 13.09.2016 року, було прийнято рішення про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів, але не менша 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.08.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з вищевикладеним позивач сплачував та продовжує сплачувати аліменти вчасно, у повному обсязі, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Однак починаючи з лютого 2022 року дитина, ОСОБА_3 , виявила бажання проживати разом з татом та відповідно з 23.02.2022 року проживає разом з татом, з відповідачкою з цього часу не проживає, відповідач не заперечувала проти проживання дитини з татом. Своє бажання проживати разом з татом дитина пояснює неможливістю свого подальшого проживання з мамою у зв`язку з некомфортною обстановкою та тим, що мати не приймає належної участі у вихованні дитини. Варто також зазначити, що місце проживання дитини будь з ким із батьків в судовому порядку не визначалось. Оскільки ОСОБА_3 з 23.02.2022 року проживає разом з позивачем ОСОБА_1 , то позивач з цього часу повністю самостійно несе витрати по її утриманню, при цьому продовжує сплачувати аліменти на утримання дитини, які мати дитині не віддає, дитину не утримує. Оскільки позивач продовжує вчасно сплачувати аліменти, що підтверджується довідкою № 16 про доходи та суми утриманих аліментів, а аліменти призначені на утримання дитини згідно ст. 179 СКУ є власністю дитини, а ОСОБА_2 сплачені батьком аліменти дитині не віддає та на її потреби не використовує, будь-якого утримання дитини не здійснює, то отримання аліментів в такому разі суперечить основним засадам отримання аліментів. За таких обставин позивач вважає, що стягнення аліментів на користь відповідача підлягає припиненню, адже аліменти стягуються на користь того з батьків, з ким постійно проживає дитина та призначені для утримання саме дитини.

13.02.2023 року відповідачкою ОСОБА_2 був поданий відзив, з якого вбачається, що заявлені позовні вимоги не визнаються, в задоволені позову просить відмовити. Власні вимоги пояснює тим, що дійсно за попередньою домовленістю з позивачем дочка стала проживати з батьком, оскільки вона як мати мала серйозні проблеми зі здоров`ям на початку 2022 року. Також вказує, що матеріальну допомогу вона надавала позивачу на утримання дочки, а також в цьому допомагала і її мати. Одночасно пояснює, що кошти, які вона отримувала від позивача на утримання дочки вона використала їх згідно цільового призначення, а саме на потреби дитини.

24.02.2023 року від адвоката позивача ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив, згідно якого частково заперечуються твердження викладені відповідачкою у відзиві. Зазначають, що матеріальна допомога на доньку надавалася як позивачкою так ї її матір`ю у добровільному порядку, та в подальшому витрачалися виключно на потреби доньки. Також вказують, що матір`ю не завжди виконувалися батьківські обов`язки у повному обсязі.

В послідуючому, представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Тетева-Родюк І.О. уточнено позовні вимоги, зокрема, просили припинити стягнення аліментів, починаючи з дня винесення судом рішення в даній справі.

В судове засідання сторони по справі не з`явились.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Тетева-Родюк І.О. в судове засідання не з`явивсь, однак попередньо подала до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, в поданій заяві зазначила, що уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Мороз І.В., подала суду заяву, згідно якої уточнені позовні вимоги позивача визнають у повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення, справу просять розглянути у їх відсутність.

Згідно нормативних положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши думку сторони позивача, викладену у наданій суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 16.04.2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 430. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області у справі № 128/3001/16-ц від 06 грудня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.13-14).

Під час шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області 04 січня 2011 року, актовий запис 05 (а.с.12).

Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем їх спільна дитина ОСОБА_3 залишилася проживати із матір`ю. Даний факт сторонами оспорений не був.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області у справі № 128/3002/16-ц від 13.09.2016 року, було прийнято рішення про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів, але не менша 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.08.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15-16).

На підставі виконавчого листа ОСОБА_1 сплачував та продовжує сплачувати аліменти вчасно, у повному обсязі, заборгованість зі сплати аліментів відсутня, що підтверджується довідкою про доходи № 16 за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року (а.с.17).

Факт проживання ОСОБА_3 з татом ОСОБА_1 підтверджується зокрема актом обстеження умов проживання №17 від 22.12.2022 року, де зазначено, що ОСОБА_3 дійсно проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації (а.с.18), а також довідкою Великополовецького старостинського округу № 5 Фурсівської сільської ради № 849 від 12.12.2022 року, де зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає разом зі своєю дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 (а.с.19).

Також факт проживання дитини з батьком підтверджується довідкою з місця навчання дитини № 61 від 30.12.2022 року, що підтверджує, що ОСОБА_3 дійсно навчається у Великополовецькому ліцеї гімназії в 6 класі з 23.02.2022 року по теперішній час та характеристикою ОСОБА_3 з місця навчання, де зазначається, що батько ОСОБА_5 відвідував батьківські збори, цікавився навчальним процесом дитини, дитина забезпечена всіма навчальними приладдями та матеріалами (а.с.20,21).

Позивач ОСОБА_1 продовжує вчасно сплачувати аліменти, що підтверджується довідкою № 16 про доходи та суми утриманих аліментів, (а.с.17, 23-28).

Факт добровільної матеріальної допомоги дитині ОСОБА_3 від її бабусі та матері підтверджується також відповідними квитанції про перерахування коштів (а.с.48-50, 54, 55,56-57).

Відповідно до копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що ОСОБА_2 зверталася за медичною допомогою (а.с.52-53).

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст.51 Конституції України, положень Конвенції про права дитини, що набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, статей 5, 154, 257 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість.

Частиною 1 ст. 9 Конституції України установлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У ст. 6 Європейської Конвенції закріплено обов`язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення прав дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

За місцем мешкання батька дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, позивач самостійно несе витрати на утримання, виховання та розвиток дитини, оскільки дитина мешкає з ним.

Фактично на день подання вказаної заяви, дитина вже мешкала із батьком та знаходилася на його утриманні.

В той же час відповідач отримувала аліменти на утримання доньки і користувалася ними на власний розсуд, фактично не витрачаючи їх на утримання дитини.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження.

З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Судом достовірно встановлено, що позивач утримує неповнолітню доньку, повністю задовольняючи її вимоги щодо життя, здоров`я та дозвілля.

Враховуючи встановлені судом обставини, що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення його від сплаті аліментів.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Отже, саме з моменту звернення з відповідним позовом до суду, суб`єктивні права позивача підлягають захисту в судовому порядку.

За таких обставин, позовні вимоги про припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню з часу, за попередньою домовленістю сторін, тобто з 18.04.2023 року.

Як встановлено неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з батьком - позивачем по справі та повністю знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідачки.

Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання дитини, які стягуються на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13.09.2016 року.

Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати винесення судового рішення, тобто з 18.04.2023 року.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача в частині припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та з огляду на те, що відповідачем не оспорюється факт проживання дитини окремо від матері та те, що позивач утримує неповнолітню доньку добровільно, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст.180-184,188, 191, 273 Сімейного кодексу України та керуючись ст. ст. 12,13, 81, 263-265, 280-283, 354, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити .

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13.09.2016 року - починаючи з 18.04.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 18.04.2023 року.

Суддя О.І. Бондаренко