Дата документу 19.04.2023
Справа № 334/7618/18
Провадження № 2/334/57/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Козлової Н.Ю., за участю секретаря Александрової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання недійсним кредитного договору, визнання іпотечного договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває об`єднана цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання недійсним кредитного договору, визнання іпотечного договору недійсним

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Мегабанк», відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Того ж часу, відповідач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання недійсним кредитного договору, визнання іпотечного договору недійсним.

За результатами автоматичного розподілу справа була передана для розгляду судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя Гнатюк О.М.

Ухвалою суду від 26.11.2019 року матеріали цивільної справи №334/3464/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання недійсним кредитного договору, визнання іпотечного договору недійсним передані для об`єднання справ в одне провадження.

Ухвалою суду від 10.02.2023 року позов Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором об`єднаний в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання недійсним кредитного договору, визнання іпотечного договору недійсним, справі присвоєно об`єднаний номер 344/7618/18 (провадження №2/334/57/23).

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03 квітня 2023 року закрито підготовче судове засідання справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Розгляд справи по суті відбувся 19 квітня 2023 за відсутності сторін.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позов АТ «Мегабанк», будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. В попередніх судових засіданнях просила позовні вимоги за первісним позовом задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у первісному позові, та відмовити у задоволенні зустрічного позову з підстав наведених у відзиві на зустрічний позов.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася. В попередніх судових засіданнях в задоволенні позовних вимог за первісним позовом просив відмовити в повному обсязі, зустрічний позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити з підстав наведених у відзиві на первісну позовну заяву та у зустрічному позові.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідачки не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін.

Позивач - АТ «Мегабанк», звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтовував свої вимоги тим, що між ПАТ «Мегабанк» (нова назва АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 11.05.2016 року було укладено кредитний договір № 02-07/п2016 , за умовами якого, банк надає позичальнику грошові кошти в розмір 500 000 гривень на строк з 11.05.2016 по 10.05.2026 року, а позичальник зобов`язується на умовах, передбачених цим договором, повернути одержані грошові кошти, сплатити проценти за користування ними, згідно графіку встановлення ліміту.

Грошові кошти в розмірі 500 000,00 грн., передбачені кредитним договором, були видані позивачем відповідачу, що підтверджується виписками з рахунків № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 за період з 11.05.2016 р. по 22.03.2018 р. та заявами про видачу готівки № 2969 4 від 12.05.2016 р., №2969 від 13.05.2016р. та № 2969-1 від 17.05.2016р.

Згідно з п. 2.1. Кредитного договору, зобов`язання за договором забезпечуються нерухомим майном, згідно з іпотечним договором.

Так, з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міською нотаріальною округу Бугрім О.В. про що зроблено реєстровий запис № 1188 від 11.05.2016р. відповідно до якого у забезпечення своєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78.11 кв.м, житловою площею 56,3 кв.м., яка належить ОСОБА_1 на праві власності.

Згідно умов іпотечного договору, відповідно до п.3.1.2.розділу 3 «Права та обов`язки сторін» іпотекодавець зобов`язується застрахувати предмет іпотеки на користь іпотекодержателя на строк дії основного зобов`язання на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування та надати докази страхування іпотекодавцю у строк не пізніше ніж через 5 днів після набрання чинності договору. В строки, визначені договором про страхування предмету іпотеки для сплати страхових внесків (платежів) надавати іпотекодержателю докази їх оплати.

В зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору, а саме недотриманням графіку погашення основної суми кредиту, за відповідачем утворилась заборгованість за кредитом, яка складає 458 239,61 грн., у тому числі сума прострочених платежів по кредиту за графіком платежів за період з 01.04.2017р. по 28.02.2018р. включно складає 45 746,61 грн., що підтверджується випискою з рахунку № НОМЕР_3 за період з 11.05.2016р. по 22.03.2018р. та розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 22.03.2018р. Починаючи з 01.05.2017 року відповідачем порушуються строки сплати процентів за кредитним договором.

Також, відповідач порушив умови іпотечного договору, а саме іпотекодавець не надав докази страхування предмету іпотеки на користь Банку.

Згідно з п. 4.2. іпотечного договору іпотекодавець відшкодовує банку усі збитки та сплачує штраф у розмірі 15 % від суми, вказаної у п. 1.4. Іпотечного договору (вартість предмету іпотеки за домовленістю сторін становить 1 000 972,00 грн.), що становить 150 145,80 грн).

Станом на 22.03.2018 р. сума штрафу за іпотечним договором № 02-07П/2016-і від 1705.2016р. становить 150 145,80 грн. (сто п`ятдесят тисяч сто сорок п`ять гривень 80 копійок)., що підтверджується розрахунком неустойки за іпотечним договором № 02-07П/2016-і від 11.05.2016р. станом на 22.03.2018р.

Таким чином, загальна сума вимог позивача до відповідача за кредитним договором №02-07П/2016 від 11.05.2016р. та іпотечним договором становить 776 247,05 грн. та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 458 239,61 грн., у тому числі суми прострочених платежів по кредиту за графіком платежів за період з 01.04.2017р. по 28.02.2018р. включно у розмірі 45 746,61 грн., залишку нарахованих та несплачених процентів в розмірі 103927,79 грн., у тому числі суми прострочених процентів за період з 01.05.2017р. по 31.01.2018р. включно та складає 93 591,94 грн, суми штрафів, нарахованих відповідно до розділу 6 кредитного договору у розмірі 63933,85 грн., суми штрафу за іпотечним договором, що становить 150 145,80 грн.

Також, позивач наголошував, що у зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору та іпотечного говору, АТ «Мегабанк» звертався до відповідача з вимогою щодо погашення заборгованості за кредитним договором (вих. № 73-136 від 26.04.2018 р.) та повідомленням про порушення умов кредитного договору та умов іпотечного договору (вих. № 73-137 від 26.04.2018 р.) однак відповідач до цього часу заборгованість за договором не сплатив, поза судову вимогу проігнорував, у зв`язку чим, банк змушений був звернутися до суду.

На своїх позовних вимогах про стягнення заборгованості наполягав та просив суд їх задовольнити.

У своєму відзиві на позовну заяву, відповідач ОСОБА_1 стверджує, що кредитний договір, укладений між Публічним акціонерним товариством «Мегабанк» та ОСОБА_1 11 травня 2016 року, є споживчим, відповідно до п. 1.4 зазначеного договору.

Ст. 11 п. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», що діяв на момент укладання договору, зазначає: «Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною».

Ст. 11 п. 5 цього ж закону зазначає: «До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки».

Відповідно до ст. 551 ЦК України «3. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення».

Відповідно до статті 258 ЦК України «2. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Оскільки право на стягнення пені в кредитора згідно з кредитним договором виникає з наступного дня після останнього платежу, а до суду він звернувся 22 жовтня 2018 року, то нарахування пені підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред`явлення позову.

В розрахунку, наданому до позову, не вбачається, за який період позивач нарахував штрафні санкції, бо в матеріалах справи відсутні копії квитанцій про сплату кредитних коштів відповідачем, і фактично не можливо встановити останній день платежу за кредитним договором. Також немає розрахунку саме неустойки, бо позивачем зазначені в розрахунку тільки суми, без підтвердження та обґрунтування.

Вимоги зі сплати штрафних санкцій за не оформлення договорів страхування взагалі не передбачені кредитним договором.

Зважаючи на викладене, відповідач вважає, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню, тому просив відмовити позивачу у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.651ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін уразі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Твердження відповідача про невідповідність умов Кредитного договору п.п. 4., 5. Ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не заслуговують на увагу виходячи з наступного:

На дату укладання Кредитного договору п.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було встановлено, що «Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі». П. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Станом на дату подання позовної заяви Стаття 11 «Права споживача в разі придбання ним родукції у кредит» Закону України «Про захист прав споживачів» викладена в наступній редакції:

«Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".»

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України встановлений справедливості, добросовісності і розумності, що є проявом категорій справедливості, доброї і розумності як суті права загалом. Через призму природних принципів справі добросовісності і розумності має оцінюватися і тлумачитися все позитивне і природне право; його застосування.

Принцип добросовісності є одним із засобів обмеження принципу свободи договор способом утримання сторін від зловживання своїми правами при виконанні договору.

Виконання зобов`язань має спиратися на засади добросовісності, розумності та справедливості (ч. З ст. 509 ЦК України).

Цивільне законодавство обмежується презумпцією добросовісі розумності поведінки особи. Якщо законом встановлено правові наслідки недобросовісності, нерозумного здійснення особою своїх прав, поведінка особи припускається добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (ч. 5 ст. 12 ЦК України).

Так, відповідно Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цив законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договс позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, (ст.1054 ЦК України).

Кредитний договір є двостороннім, оплатним, строковим, консенсуальним договором. Консенсуальний договір - це договори, які вважаються таким що є укладеним з моменту досягнення угоди зі всіх істотних умов у формі, необхідній за законом.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах закріплення можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам договору та регламентується ст.549 ЦК України.

Встановивши розмір і термін нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штраф санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша ст 252 ЦК України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій власний розсуд (частина третя статті 6 ЦК У країни) (дану правову позицію викладено у Постанові В від 21.06.2017 №910/2031/16).

Неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання, допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищуь рівень вірогідності виконання. Неустойка стягується по факту невиконання чи неналежні виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-право відповідальності (дану правову позицію викладено у Постанові ВСУ від 18.10.2017 №758/3459/14-ц.

Згідно ч.2 ст.549 штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконане або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання а виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до предмету Кредитного договору, укладеного між Позивачем та Відповідачем у справі, Відповідач зобов`язується надати кредит у вигляді суми грошових коштів на умовах встановлених кредитним договором, а Позивач зобов`язується повернути отримані грошові кошти та сплатити проценти, що відповідає ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад».

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статтей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві.

Умовами Кредитного договору, а саме п. 3.2.4. Кредитного договору, сторони узгодили, що у день підписання договору і не менше ніж на строк його дії, позичальник зобов`язався застрахувати своє житло на користь кредитодавця. Страхування може здійснюватися в декілька етапів в залежності від максимального строку страхування, встановленого договором про страхування.

Відповідно до пункту 6.2. Кредитного договору за невиконання будь-яких інших прийнятих на себе зобов`язань за договором відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 10 процентів від суми отриманого Кредиту.

Відповідачем в порушення пункту 3.2.4. Кредитного договору не були виконані вимоги, передбачені цим пунктом та не надано договору страхування на новий термін, у зв`язку із чим, позивачем було нараховано відповідачу штраф, відповідно до п. 6.2. кредитного договору у розмірі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень, 00 копійок), що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 22.03.2018 р.

Тобто твердження Відповідача про нібито відсутність у кредитному договорі вимоги зі сплати штрафних санкцій за не оформлення договорів страхування не відповідають дійсності та не можуть братися судом до уваги.

Відповідно до п. 6.2. Кредитного договору пзичальник зобов`язався сплатити штраф у розмірі 10 процентів від суми несвоєчасно повернутого кредиту згідно з графіком погашення. Сума штрафу складає 4 574,66 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 22.03.2018 р.

Відповідно до п. 6.2. Кредитного договору позичальник зобов`язався сплатити штраф за несвоєчасну сплату процентів та комісійних винагород згідно п. 3.2.3. Кредитного договору. Сума штрафу складає 9 359,19 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 22.03.2018 р.

Станом на 22.03.2018 р. загальна сума штрафів, нарахованих у відповідності до розділу 6 Кредитного договору «Відповідальність сторін» складає 63 933,85 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 22.03.2018 р.

Також суд зазаначає, що згідно умов Іпотечного договору, укладеного між позивачем та відповідачем 11.05.2016р., а саме у відповідності до п.3.1.2. Розділу 3 «Права та обов`язки сторін» іпотекодавець зобов`язується застрахувати предмет іпотеки на користь іпотекодержателя на строк дії основного зобов`язання на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування та надати докази страхування Іпотекодавцю у строк не пізніше ніж через 5 днів після набрання чинності договору. В строки, визначені договором про страхування предмету іпотеки для сплати страхових внесків (платежів) надавати Іпотекодержателю докази їх оплати.

Згідно з п. 1.4. Іпотечного договору сторони домовились, що вартість предмета іпотеки становить 1 000 972,00 (один мільйон дев`ятсот сімдесят дві гривні 00 копійок).

В порушення п. 3.1.2. іпотечного договору іпотекодавець не надав докази страхування предмету іпотеки на користь Банку.

Згідно з п. 4.2. Іпотечного договору Іпотекодавець відшкодовує банку усі збитки та сплачує штраф у розмірі 15 % від суми, вказаної у п. 1.4. Іпотечного договору (вартість предмету іпотеки за домовленістю сторін становить 1 000 972,00 грн.), що становить 150 145,80 грн.

Станом на 22.03.2018 р. сума штрафу за іпотечним договором становить 150 145,80 грн., що підтверджується розрахунком неустойки за іпотечним договором станом на 22.03.2018р.

Зміст зазначених пунктів Договорів (Кредитного договору та Іпотечного договору) не суперечить приписам ст.ст. 549, 551 ЦК України, оскільки штраф обчислюється у відсотках від суми неналежно виконаного зобов`язання, тобто від суми отриманого кредиту, розмір штрафу встановлюється договором. Отже, розмір штрафу встановлено у договорі у конкретному розмірі.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву не заперечує, що перестав виконувати свої зобов`язання за кредитним договором.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивач, керуючись узгодженими між сторонами умовами кредитного договору та іпотечного договору правомірно нарахував неустойку (саме штраф, а не пеню), як помилково зазначає Відповідач.

Крім того, суд зазначає, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву AT «Мегабанк» не надав належних доказів щодо існування скрутного матеріального становища або інших поважних причин неналежного виконання кредитних зобов`язань задля того, щоб мав можливість зменшити розмір неустойки в порядку ст.. 551 ЦК України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 02-07П/2016 від 11.05.2016р. та штрафу за невиконання умов іпотечного договору підлягають задоволенню повністю.

З приводу заявленої відповідачем зустрічної позовної заяви про визнання недійсним кредитного договору № 02-07П/2016 від 11.05.2016р., укладеного між ПАТ "Мегабанк" та ОСОБА_1 , суд приходить до наступного.

11.05.2016 року між Позивачем та ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «Мегабанк» (далі - Відповідач або Банк) було укладено кредитний договір №02-0711/2016 відповідно до якого відповідач, надав, а позивач отримав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 500 000,00 (п`ятсот тисяч) гривень на строк з 11.05.2016 року по 10.05.2026 року. В забезпечення виконання зобов`язань позивача за кредитним договором між Позивачем та Відповідачем було укладено Іпотечний договір №02-07П/2016-1 від 11.05.2016 року.

Позивач в обгрунтування своїх позовних вимог посилається на п. 5 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на день укладання договору, а саме щодо несправедливих умов кредитування. При цьому вказує на п. 3.2.4 кредитного договору, щодо обов`язку позичальника «У день підписання договору і не менше, ніж на строк його дії, застрахувати своє життя на користь Кредитодавця» в страховій компанії ПАТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ».

Вказане посилання та твердження позивача не відповідає дійсності та змісту укладеного між сторонами кредитного договору №02-07П/2016 від 11.05.2016 року, оскільки п. 3.2.4 цього кредитного договору передбачає наступне: «Позичальник зобов`язується у день підписання договору і не менше, ніж на строк його дії, застрахувати своє життя на користь кредитодавця. Страхування може здійснюватись в декілька етапів в залежності від максимального строку страхування, встановленого договором про страхування».

Тобто вказаний пункт кредитного договору не містить обов`язку позивача здійснювати страхування в ПАТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», про що наголошував позивач у позові.

Щодо наявності підстав для визнання оспорюваних кредитного та іпотечного договорів недійсними відповідно до положень статей 203, 215, 230 ЦК України, як укладених унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо несправедливих умов договорів - таких немає, оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними, а позивач не доводить введення його в оману під час укладення договорів, оскільки перед їх підписанням він мав можливість ознайомитися з текстами та умовами договорів та власноручно їх підписав.

Крім того суд зазначає, що 10.04.2019 року позивача, у відповідності до ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», було ознайомлено з умовами кредитування в АТ «Мегабанк», про що свідчить «Інформаційний лист» з підписом позивача. Також у додатку №2 до кредитного договору №02-0711/2016 від 11.05.2016 року, що підписаний позивачем, міститься докладний розпис умов укладено кредитного договору, як то: сума отриманого кредиту; строк кредитування з датами платежів; кількість платежів та їх обсяг; платежі за надані супутні послуги (РКО, страхування, послуги нотаріусів, реєстраторів).

Отже, з наведених вище підстав вбачається, що позивач погодився на умови надання кредиту та надання забезпечення як такі, що його влаштовували. На момент укладання кредитного та іпотечного договорів усі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, шо підтверджувало власноручними підписами сторін; правочин був спрямований на отримання кредиту та умови його погашення та відповідальності, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою. п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вимоги, які передбаченні ст. 203 ЦК України, виконані сторонами при укладенні договору в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору передбачений у статті 3 та статті 627 ЦК України, яка включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Цивільне законодавство базується на принципі обов`язкового виконання сторонами зобов`язань за договором.

Спірні договори не суперечать актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства.

Під час укладання правочинів сторони мали необхідний обсяг дієздатності, жодних відомостей щодо позбавлення або обмеження дієздатності будь-кого з них до позовної заяви не надано, Іпотечний договір було укладено в письмовій формі з нотаріальним посвідченням, тобто при їх укладанні було дотримано форму встановлену законом для вчинення подібних правочинів. Також правочини був спрямований на настання реальних наслідків.

Відповідно до вимог статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, при підписанні кредитного договору №02-07П/2016 від 11.05.2016 року та іпотечного договору №02-0717/2016-1 від 11.05.2016 року, усі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані. договори містять всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своєму позові.

Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, па які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Враховуючи вимоги ст.ст. 12, 81 ЦПК України Позивачем не надано жодного правового та документального обґрунтування на підтвердження своєї хибної та помилкової позиції щодо суперечності укладеного кредитного та іпотечного договорів вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до и. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.112009 р. № 9 при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що кредитний договір чи іпотечний договір суперечать актам цивільного законодавства.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для визнання недійсними умов договору в частині нарахування процентів за користування кредитними коштами з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України та ст.ст. 11, 13, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

У відповідності до положень ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Щодо розподілу витрат зі сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача у розмірі 11 643, 71 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, у відповідності до ст.. 15,16, 203,205, 627, 628, 629, 634, 638, 642 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про захист прав споживачів», суд

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, адреса за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» (61002. м Харків, вул..Алчевських, буд. 30, номер рахунку для зарахування коштів: № НОМЕР_6 у АТ Мегабанк», МФО 351629, код 09804119) заборгованість за кредитним договором №332-07П/2016 від 11.05.2016р. у розмірі 62 6101, 25 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 458 239,61 грн., залишок нарахованих та иесплаченнх процентів у розмірі 103 927,79 грн., сума штрафу у розмірі 63 933,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, адреса за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного Товариства «Мегабанк» (61002. м Харків, вул..Алчевських, буд. 30, номер рахунку для зарахування коштів: № НОМЕР_6 у АТ Мегабанк», МФО 351629, код 09804119) штраф за невиконання умов іпотечного договору у розмірі 150 145,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, адреса за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного Товариства «Мегабанк» (61002. м Харків, вул..Алчевських, буд. 30, номер рахунку для зарахування коштів: № НОМЕР_6 у АТ Мегабанк», МФО 351629, код 09804119) витрати по сплаті судового збору в сумі 11643,71 гривень.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання недійсним кредитного договору, визнання іпотечного договору недійсним - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Ю.Козлова