Справа № 487/652/23
Провадження № 2/487/1048/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2023

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді: Цуркан Р.С., за участю секретаря судового засідання: Томашевського О.О.,

представника відповідача - Горнецької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивач просить суд:

-стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди;

-стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання правничої допомоги адвокатом потерпілому в період досудового розслідування кримінального провадження №0000442 від 23.09.2014 року, внесеного за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.382, ч.1 ст. 375, ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 162 КК України, працівниками прокуратури Одеської області та працівниками ВВБ ДПС України в Одеської області в сумі 20000 грн.

-стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правової допомоги при розгляду цивільної справи в сумі 5500 грн.

В обґрунтування позовної заяви посилається на наступне.

Прокуратурою Одеської області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000442 від 23.09.2014 року, яке було внесено в ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.382, ч.1 ст. 375, ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 162 КК України, відносно працівників прокуратури Одеської області та працівників ВВБ ДПС України в Одеської області.

25.12.2012 року посадові особи цих органів незаконно, використовуючи сфальсифіковані ухвали Приморського районного суду м. Одеси, провели ряд обшуків у помешканні позивача та в помешканнях близьких родичів у АДРЕСА_1 , по АДРЕСА_2 , а також у АДРЕСА_3 . При вказаних обшуках було незаконно вилучено особисте майно позивача. Протиправними діями позивачу спричинено майнову та моральну шкоду, а також було грубо порушено конституційні права.

Слідчий прокуратури Одеської області Малакєєв М.Є. неодноразово закривав кримінальне провадження №0000442 від 31.01.2019 року з порушенням ч. 5 ст. 110 КПК України в частині того, що слідчий в мотивувальної частини не вказав відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови та мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування, та посилання на положення КПК України. Крім того, він порушив ст. ст. 2, 9, 40 КПК України.

Слідчий Малакєєв М.Є. постійно необґрунтовано закривав вказане кримінальне провадження і не розслідував.

Приморський районний суд м. Одеси неодноразово скасовував постанови слідчого про закриття вказаного кримінального провадження як необґрунтовані і передчасні та вказував про необхідність проведення слідчих дій.

Підставою для скасування завжди було те, що вимоги КПК України слідчим не виконувалися в повному обсязі (а фактично зовсім не виконуються), тому рішення про закриття кримінального провадження приймалися передчасно.

Суддя Приморського райсуду м. Одеси 13.09.2018 року в черговий раз скасував аналогічну постанову, як передчасну.

Вказане кримінальне провадження було передано до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві, після утворення.

Позивача було допитано в якості потерпілого та, як потерпілий, він подавав ряд клопотань на проведення слідчих (розшукових) дій.

Натомість, клопотання потерпілого не розглядалися, та заявлені слідчі дії не проводилися. Досудове розслідування затягувалося, слідчий проявив протиправну бездіяльність при розслідуванні та приймав необґрунтовані та протиправні рішення про закриття кримінального провадження.

На теперішній час пройшли розумні строки досудового розслідування, але позивач не повідомлений слідством про результати кримінального провадження і вважає, що його в черговий раз закрито. Якщо це так, то позивач втратив статус та права потерпілого.

Держава Україна в особі Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, не виконала свої функції захисту прав та інтересів потерпілого позивача у кримінальному провадженні.Із викладеного вбачається, що дії Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, направлені на приховування кримінального правопорушення і ухилення від проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування вказаного кримінального провадження відносно своїх колег. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосередньої оцінки отриманих фактичних даних.

Таким чином, орган досудового розслідування після отримання клопотань потерпілого не вжив необхідних заходів щодо з`ясування питань, викладених в клопотанні, та не провів повний обсяг необхідних і можливих слідчих дій на з`ясування обставин кримінального правопорушення, в тому числі експертиз. Аналіз матеріалів кримінального провадження вказує, що справа була закрита передчасно - без всебічного повного і об`єктивного дослідження всіх її обставин.

Слідчим у постанові не наведено очевидної та підтвердженої матеріалами провадження підстави закриття кримінального провадження, а також відсутні посилання на встановлені фактичні обставини, що стали такими підставами. Належної правової оцінки щодо відсутності складу кримінального правопорушення з відповідним аналізом усіх елементів складу злочину та мотивацією з посиланням на докази, зібраними в ході досудового розслідування, у постанові слідчого не наведено.

Своїми навмисними діями посадові особи відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду, а саме: з вини відповідача він змушений протягом тривалого часу і неодноразово звертатися до суду та інших правоохоронних органів, щоб викрити відповідачів і їх протиправні дії, в зв`язку з чим позивач зазнав глибоких моральних страждань; з вини відповідача змушений протягом тривалого часу витрачати свій особистий час і звертатися в різні інстанції за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України, КПК України, які навмисно і цинічно були порушені відповідачем, що призвело до погіршення і позбавлення його можливості реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими і родичами і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя і відновлення здоров`я; з вини відповідача позивач був позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права; з вини відповідача було порушено психологічне благополуччя позивача; з вини відповідача до теперішнього часу позивач перебуває в стані емоційної психологічної напруженості, що зробило деструктивний вплив на його стан і поведінку; з вини відповідача позивач відчуває сильне почуття страху, відчай і безпорадність перед свавіллям відповідача, що заподіяли йому глибокі моральні і психологічні страждання. Підставою відшкодування позивачу моральної шкоди є не сам факт скасування прийнятих уповноваженими особами відповідачів процесуальних рішень, а встановлена незаконність цих рішень, систематична протиправна бездіяльність згаданих осіб відносно розслідування кримінальної справи, предметом якої, зокрема є завідомо незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності з вини експертів.

Ураховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнав останній унаслідок неналежного здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні та з урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості на користь позивача із Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 50 000,00 грн. Такий розмір буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

21.09.2014 року адвокат Опалько О.М. з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони уклали Договір про подання професійної правничої допомоги. З наданих позивачем копії вказаного договору від 21.09.2014 року вбачається, що адвокат Опалько О.М. зобов`язався надавати позивачу юридичну допомогу у кримінальному провадженні №0000442 від 23.09.2014 року, про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.382, ч.1 ст. 375, ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 162 КК України, відносно працівників прокуратури Одеської області та працівників ВВБ ДПС України в Одеської області в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами 20 000 грн.20.01.2023 року адвокат та замовник уклали акту виконаних робіт. В цей же день Позивач передав Опальку О.М. за юридичні послуги 20 000 грн. по квитанції №2 від 20.01.2023 року.

У відзиві на позовну заяву представник Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, просить суд у задоволенні позову відмовити та зазначає наступне.

Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000442 від 23.09.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382, ч.1 ст. 375, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 162 КК України.

09.12.2019 р. вказане кримінальне провадження прийнято до провадження слідчим ТУ ДБР у м. Миколаєві Гарановським О.В. слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000442.

24.09.2020 р. слідчим було прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 0000442. На теперішній час дана постанова про закриття кримінального провадження є чинною та не скасована слідчим суддею. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не виявив бажання реалізувати своє право на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого.

Рішення про визнання протиправною бездіяльності слідчих органу досудового розслідування під час досудового розслідування за кримінальним провадженням №0000442 компетентними органами не приймалося.

Отже, протиправна бездіяльність органів досудового слідства позивачем не доведена.

Сам по собі факт закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій слідчого органу досудового розслідування, які не є неправомірними в розумінні закону та не можуть бути підставою для відшкодування шкоди. Лише незгода позивача з прийнятим слідчим процесуальним рішенням, яке навіть не було ним оскаржено в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності та не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

При цьому, позивач вдається до критики неправомірних, на його думку, дій співробітників прокуратури Одеської області, які протягом 2014 - 2019 років приймали рішення про закриття кримінального провадження № 0000442, та які призвели до неодноразового скасування постанов про закриття кримінального провадження, до передачі даного провадження до ТУ ДБР у м. Миколаєві. Разом з тим, відповідальність за вказані прийняті рішення позивач необґрунтовано покладає на слідчого ТУ ДБР у м. Миколаєві.

Враховуючи недоведеність факту бездіяльності ТУ ДБР у м. Миколаєві під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000442, ТУ ДБР у м. Миколаєві наполягає на відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Звернення позивача з цивільним позовом про відшкодування його майновох шкоди, у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, які він поніс під час досудового розслідування, є необґрунтованим, оскільки витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими КПК України.

Крім того, згідно акту виконаних робіт вбачається, що адвокат надав, а замовник прийняв послуги на правову допомогу відповідно договору про надання юридичних послуг від 09.03.2021 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві, та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди вартістю 5500 грн. Договір про подання професійної правничої допомоги від 09.03.2021 р. не містить номеру договору, а в акті виконаних робіт є посилання на договір «про надання юридичних послуг» від 09.03.2021 без реєстраційного номеру, у зв`язку із чим є незрозумілим, за яким саме договором надається правнича допомога та у якому провадженні. Номер цивільної справи також не вказаний.

У колонці «Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, за здійснення ним витрат, необхідних для надання правової допомоги по адміністративному позову» міститься перелік послуг щодо складання позову до Заводського районного суду м. Миколаєві, який є судом загальної юрисдикції та не розглядає адміністративні справи.Акт не містить переліку конкретних послуг, які надавались у цивільній справі №487/423/23, а тому він не може бути доказом надання послуг з правничої допомоги по цій справі.

Ухвалою суду від 08.02.2023 р. відкрито провадження у справі, а ухвалою суду від 10.03.2023 р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи.

У судове засідання позивач не з`явився, від нього надійшло клопотання з проханням розглядати справу без його участі.

У судовому засіданні представник Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, заперечувала проти задоволення позову.

Заслухавши представника Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відпопвідно до ч.ч. 1,2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відпопвідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно ч.1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до п.3 ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Диспозитивність (ст. 13 ЦПК України) передбачає, що сторони у процесі вільно розпоряджаються своїми правами: представляти чи не представляти доказ, визнавати чи не визнавати обставини справи, надавати пояснення або ні, заявляти клопотання чи ні, та інше.

До позову позивач надає наступні докази:

-запит на інформацію потерпілого ОСОБА_1 від 20.01.2023 р. до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, в якому він просить повідомити його про результати досудового розслідування кримінального провадження №0000442 та надати копію постанови про прийняте рішення;

-запит на інформацію потерпілого ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, від 20.01.2023 р., в якому проситьнадати в електронному виді копії матеріалів кримінального провадження №0000442 від 23.09.2014 року, внесеного за його заявою про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст.382, ч.1 ст. 375, ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 162 КК України, працівниками прокуратури Одеської області та працівниками ВВБ ДПС України в Одеської області;

-копію договорів про надання професійної правничої допомоги від 21.09.2014 р. та 09.03.2021 р., укладені між адвокатом Опалько О.М. та ОСОБА_1, додаток до договору від 09.03.2021 р., акти виконаних робіт від 20.01.2023 р. та 03.02.2023 р.

Представник Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, надав суду копію постанови слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, про закриття кримінального провадження №0000442 від 24.09.2020 р., згідно якої кримінальне провадження, розпочате за ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05.09.2014, якою зобов`язано внести до ЄРДР відомості шодо вчинення окремими працівниками прокуратури Одеської області та УВБ ДПС в Одеській області кримінальних правопорушень, зазначених в заяві ОСОБА_1 від 20.08.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.382, ч.1 ст. 375, ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 162 КК України за №0000442 від 23.09.2014, - закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Також надані копії листів слідчого ДБР до ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що Прокуратурою Одеської області, а у подальшому Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000442. Зазначає, що дане кримінальне провадження незаконно закривалося, подані ним клопотання не розглядалися та заявлені ним слідчі дії не проводилися, досудове розслідування затягувалося та на теперішній час пройшли розумні строки досудового розслідування.

Таким чином, позивач вказує ОСОБА_1 на незаконні дії та бездіяльність слідчого під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000442.

Разом із тим, такі порушення можуть бути встановлені лише у передбаченому КПК України порядку (внаслідок розгляду скарг на певні дії або бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування відповідно до глави 26 КПК України).

Але, будь-які процесуальні рішення на підтвердження незаконності дій або бездіяльності слідчого - суду не надані.

Позивачу у задоволенні клопотання про витребування матеріалів кримінального провадження №0000442 судом було відмовлено, про що постановлена ухвала. ОСОБА_1 має можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження та отримати копії необхідних йому процесуальних документів. У випадку порушення такого права, він має можливість оскаржити такі дії (бездіяльність) слідчого у передбаченому КПК України порядку, і таким чином захистити від порушення своє право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

При цьому, суд враховує, що у випадку оскарження ОСОБА_1 незаконних дій та бездіяльності слідчого (про які він зазначає у позові) під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000442 процесуальні рішення з даних питань згідно вимог КПК України повинні були йому вручені (або направлені) для ознайомлення. Таким чином, ОСОБА_1 мав можливість у повній мірі їх отримати та надати суду на підтвердження доводів позовної заяви під час розгляду даної справи.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 мав повну можливість надати суду докази на підтвердження своїх доводів, але не надав. Надані сторонами суду докази не доводять позовні вимоги. Позовні вимоги не ґрунтуються на конкретних фактах (доказах) та фактичного зводяться до припущень.

Враховуючи викладене, позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі:

Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, адреса: м. Миколаїв, вул. Погранична 9, .

Державна казначейська служби України, адреса: вул. Бастіонна 6 м. Київ, .

Повне судове рішення складено 19.04.2023 року.

Суддя: Р.С. Цуркан