КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 759/9275/22 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2960/2023Головуючий у суді першої інстанції - Ул`яновська О.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ЦМУ МЮ (м. Київ), в якому просила усунути ОСОБА_2 від права на спадкування обов`язкової долі після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер відчим позивача, який за час життя склав заповіт на неї. Вона постійно його доглядала та лікувала. Вважає себе єдиною спадкоємицею. Відповідач ніколи зі своїм батьком не спілкувався, навіть коли його батько потребував невідкладної допомоги. На усіх операціях вона постійно перебувала із заповідачем. Вдома саме вона піклувалася за заповідачем. Доказом її постійного знаходження разом із померлим є його довіреність, яку він надав їй для отримання пенсій та всіх інших виплат. Усі витрати на поховання несла саме вона, а його син жодного разу не навідувався до свого батька та нічим не допоміг під час поховання заповідача (т. 1 а.с. 1-4).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2022 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ЦМУ МЮ (м. Київ) про усунення від права на спадкування відмовлено (т. 2 а.с. 89-95).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що предметом спору у справі є визнання необхідності надання ОСОБА_3 необхідного догляду у зв`язку із його знаходженням у безпорадному стані, та не ким не заперечуваний факт надання необхідного догляду та лікування з боку позивача. При цьому, відповідачем жодним доказом не підтверджено його участі в утриманні та догляду за батьком. Також, відповідач не надав жодного показання свідків про свою участь у житті батька, ОСОБА_3 , та не спростував жодного доказу, наданого позивачем, та зазначеним обставинам у справі (т. 2 а.с. 105-117).

06.02.2023 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції всебічно та об`єктивно розглянув і дослідив всі надані сторонами факти, прийняв зважене, законне рішення, яке ґрунтується на вимогах законодавчих актів, та відповідно до реально існуючих правовідносин, оскільки, дійсно, позивач не надала суду жодних доказів безпорадного стану ОСОБА_3 .

Слід зазначити, що ОСОБА_1 було подано дві апеляційні скарги на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2022. Одну, 16.12.2022, було направлено засобами поштового зв`язку до суду першої інстанції, другу подано безпосередньо до Київського апеляційного суду 28.12.2022 (т. 2 а.с. 105-117, 125-136). Вивчивши подані матеріали, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що вони є тотожними, та мають розглядатись як одна апеляційна скарга на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2022.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_5 заперечували проти поданої апеляційної скарги та просили її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Виконавчим комітетом Боярської міської ради Фастівського району Київської області від 09.10.2021, актовий запис № 270 (т. 1 а.с. 62).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, за життя спадкодавець залишив заповіт на ім`я позивача ОСОБА_1 , спадкоємцями майна спадкодавця першої черги за законом є: син - ОСОБА_2 , який в межах шестимісячного строку заявив про намір прийняти спадщину та подав 06.01.2022 до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 77).

На підставі заяв спадкоємців, Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа № 834/2021 щодо майна померлого, яка в копії долучена до матеріалів цивільної справи (т. 1 а.с. 60-89).

На момент смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 , разом з батьком ОСОБА_3 .

За життя ОСОБА_3 , 15.01.2019 залишив заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що все належне рухоме та нерухоме майно на території України, де б воно не було і з чого не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 64).

Станом на 08.10.2021 (день смерті спадкодавця та відповідно час відкриття спадщини - ст. 1220 ЦК України) відповідачу ОСОБА_2 12.10.2021 виповнилось би 64 роки, але на день відкриття спадщини йому було 63 роки, а отже він досяг пенсійного віку та в силу закону вважається повнолітнім непрацездатним сином спадкодавця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 з 11.01.2018 відповідач є пенсіонером (т. 2 а.с. 36).

ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до смерті спадкодавця позивач не набула права успадкувати майно померлого, оскільки не є його спадкоємцем за заповітом чи за законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Виконавчим комітетом Боярської міської ради Фастівського району Київської області від 09.10.2021, актовий запис № 270 (т. 1 а.с. 62).

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Вирішення питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України, можливо за умови, якщо таке право на спадкування існує.

Статтею 1224 ЦК України визначено коло осіб, які позбавляються суб`єктивних прав на спадкування, незважаючи на те, що існували певні передумови для закликання їх до спадкування - призначення спадкоємцями у тексті заповіту, наявність певного ступеня спорідненості, перебування у шлюбі зі спадкодавцем або на його утриманні протягом встановленого строку.

З аналізу норм ст. 1224 ЦК України вбачається, що законодавець визначив дві групи негідних спадкоємців - осіб, які усуваються від права на спадкування.

Частини 1-2 статті 1224 ЦК України визначають, що до першої групи належать особи, які не вправі спадкувати ні за заповітом, ні за законом.

До другої групи відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 1224 ЦК України належать спадкоємці, чиї проступки не становлять настільки великої суспільної небезпеки, як правопорушення осіб, зазначених у ч.ч. 1, 2 даної статті. Тому ці особи усуваються тільки від спадкування за законом, а право призначити їх спадкоємцями у тексті заповіту у спадкоємця зберігається.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітті діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Виходячи з наведеного, правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема, й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. а також, мають право на обов`язкову частину у спадщині.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому, слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

У постановах Верховного Суду від 01.04.2019 у справі № 752/12158/14-ц, від 21.03.2018 у справі № 337/6000/15-ц та від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.03.2019 по справі № 766/810/17, від 11.02.2019 року по справі № 756/11676/16-ц.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається як на підставу усунення відповідача від права на спадкування на наявність обставин, визначених у ч. 5 ст. 1224 ЦК України, і мотивує це тим, що відповідач, син спадкодавця, проживав окремо від батька, життям та здоров`ям батька не цікавився, будучи обізнаним про стан здоров`я батька, який перебував в тяжкому стані, не виконував своїх обов`язків, передбачених Сімейним кодексом України, що дає підстави для усунення відповідача, як спадкоємця першої черги за законом, від права на спадкування майна після смерті батька.

Однак, зазначені обставини не підтверджено належним чином, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 помер у віці майже 89 років, на момент смерті досяг пенсійного віку, докази, які мали свідчити про те, що за життя померлий отримував пенсію з інших підстав, в тому числі внаслідок втрати працездатності та встановлення групи інвалідності, у справі відсутні, до позову не долучено медичної документації про стан здоров`я ОСОБА_3 та висновки лікарів стосовно необхідності здійснювати сторонній догляд за хворим та його стан, що унеможливлює (обмежує) пересування хворого.

Разом з тим, до справи долучено копію медичної картки стаціонарного хворого № 556914 від 14.01.2019, у якій зазначено, що ОСОБА_3 поступив до лікарні, за наслідками обстеження було постановлено діагноз: несправжній суглоб проксимального епіметафізу правої стегнової кістки із наявністю металофіксаторів, міграція фіксаторів. Закритий перелом С/3-Н/3 правої стегнової кістки зі зміщенням. У задовільному стані виписано додому на продовження амбулаторного лікування (т. 2 а.с. 4, 83-85).

У зазначеній виписці із історії хворого не міститься відміток, що хворий перебуває у безпорадному стані та потребує сторонньої допомоги, тому висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не надано жодних доказів, щодо ухилення відповідача від надання батькові допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме від відповідача, є обґрунтованими. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спадкодавець мав потребу у постійному, довічному сторонньому догляді, у тому числі з боку саме сина.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції правильно застосовано до правовідносин норми процесуального та матеріального права, повно та всебічно досліджено матеріали справи та прийнято обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову. Доводи апелянта зводяться до його незгоди з висновками суду та на законність і обґрунтованість постановленого судового рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 13 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова