Справа 206/2616/21
Провадження 2/206/277/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Малихіної В.В.,

за участю секретаря Масюкової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська в порядку загального позовного провадження по цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним іпотечного договору, про визнання недійсним договору про задоволення іпотекодержателя, припинення права власності, скасування записів про державну реєстрацію права власності та про визнання спадщини відумерлою, -

за участі

представника позивача ОСОБА_4 ,

представника відповідача - ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

22.06.2021 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Приватного нотаріуса ДМНО Бондаря М.О., в якому просить визнати недійсним іпотечний договір, визнати недійсним договір про задоволення іпотекодержателя, припинити право власності, скасувати записи про державну реєстрацію права власності та визнати спадщину відумерлою, посилаючись на наступне. 05.02.2021 було укладено іпотечний договір № 44 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до якого, ОСОБА_2 передає ОСОБА_1 в іпотеку Предмет Іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, від 26.11.1996 року виданого Дніпропетровською облспоживспілкою згідно розпорядження № 82. Право власності зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 306п-69. 12.02.2021 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя № 52 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до якого, ОСОБА_2 передає, а ОСОБА_1 приймає в особисту приватну власність за вартістю та на умовах, визначених у договорі, квартиру АДРЕСА_1 . 05.02.2021 приватним нотаріусом ДМНО Бондарем М.О. було внесено запис про державну реєстрацію договору іпотеки № 44, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56488024 від 05.02.2021, номер запису про іпотеку 40431768. 12.02.2021 приватним нотаріусом ДМНО Бондарем М.О. було внесено запис про державну реєстрацію договору про задоволення вимог іпотекодержателя № 52 від 12.02.2021. Відповідно до листа КП ДМБТІ ДМР № 253 від 13.01.2021 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1996, виданого Дніпропетровською облспоживспілкою згідно розпорядження № 82. Право власності зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 306п-69. Відповідно до листа КП ДМБТІ ДМР № 2876 від 16.03.2021 та до свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1996 квартира АДРЕСА_1 не зареєстрована за ОСОБА_2 ОСОБА_2 не була власником спірної квартири. Отже, ОСОБА_2 розпорядилась спірною квартирою та уклала з ОСОБА_1 договір іпотеки, а в подальшому договір про задоволення вимог іпотекодержателя незаконним шляхом.

Заочним рішенням Самарського районного суду від 19.11.2021 року позов Дніпровської міської ради задоволено.

21.09.2022 року на адресу суду надійшла заява від третьої особи ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення, в задоволенні якої відмовлено ухвалою суду від 25.10.2022 року на підставі ч. 1 ст. 284 ЦПК України.

20.10.2022 на адресу суду надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, в котрій просив поновити строк на подання заяви, скасувати та переглянути заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2021.

Ухвалою суду від 25.10.2022 року заяву відповідача задоволено, заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду.

06.12.2022 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про зміну предмету позову, в котрій він просив визнати недійсним іпотечний договір, що був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на предмет іпотеки на квартиру АДРЕСА_2 ; визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя № 52 від 12.02.2021, що було укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу №69 від 16.02.2021, що було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на предмет іпотеки, а саме на квартиру « АДРЕСА_1 , також припинити право власності на об`єкт нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1 та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності: за ОСОБА_1 та за ОСОБА_3 , а також визнати відумерлою спадщину, що складалася з квартири АДРЕСА_1 , що залишилася після смерті ОСОБА_7 та передати її у власність територіальної громади міста Дніпра, в особі Дніпровської міської ради.

На адресу суду від представника позивача надходили клопотання про витребування доказів, а саме від Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Камеко В.В., а також від Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори копію заповіту на ОСОБА_2 та від Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину кордону ОСОБА_2 .

Ухвалами суду від 17.01.2023 та 16.03.2023 року клопотання про витребування доказів задоволено.

Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовним вимог.

Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1996 року, виданого Дніпропетровською облспоживспілкою згідно розпорядження № 82, квартира за адресою: АДРЕСА_3 , на праві спільної власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Право власності зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу за № 306п-69 (а.с. 16).

Вказана інформація також підтверджена листом КП «ДМБТІ» ДМР від 16.03.2021 № 2876. Окрім іншого, у вказаному листі зазначено, що в матеріалах інвентаризаційної справи за вище зазначеною адресою, відомості щодо реєстрації права власності за гр. ОСОБА_2 відсутні (а.с. 16).

Відповідно до актового запису про смерть від 17.05.2013 № 455 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 105).

Відповідно до актового запису про смерть від 03.09.2013 № 761 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 106).

Відповідно до актового запису про смерть від 04.03.2015 № 203 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 107).

Відповідно до актового запису про смерть від 27.03.2015 № 281 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 108).

Згідно з ч. 2 ст. 1220 Цивільного Кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Після смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. ст. 1268, 1270 Цивільного Кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з наданих Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою спадкових справ після: ОСОБА_7 (№ 161/2014), ОСОБА_9 (№ 162/2014), ОСОБА_6 (№117/2015), ОСОБА_8 (157/2015) вбачається наступне.

З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 звернулась ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_6 , однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.03.2014 їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на частину квартири, у зв`язку з тим, що представник спадкоємця не надав правовстановлюючих документів, у зв`язку з їх втратою. У вказаній нотаріальній справі міститься копія свідоцтва про право власності на житло, відповідно до якого квартира за адресою: АДРЕСА_3 , на праві спільної власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 61-68).

З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 звернулась ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_6 , однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.03.2014 їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на частину квартири, у зв`язку з тим, що представник спадкоємця не надав правовстановлюючих документів, у зв`язку з їх втратою (а.с. 69-81).

З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулась ОСОБА_2 . У вказаній нотаріальній справі міститься заповіт від імені ОСОБА_6 , який заповідає ОСОБА_2 усе належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі усе те, що буде йому належати на день смерті, і на що він за законом матиме право (а.с. 84-92).

З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернулась ОСОБА_2 . У вказаній нотаріальній справі міститься заповіт від імені ОСОБА_8 , який заповідає ОСОБА_2 усе належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, всі належні йому права та обов`язки, які належали йому на день посвідчення цього заповіту, а також всі майнові права та обов`язки, які будуть належати йому на день смерті (а.с. 93-103).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного Кодексу України, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від часу прийняття спадщини, це правило також поширюється і на відносини щодо відумерлої спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1277 Цивільного Кодексу України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Зі змісту вказаних норм випливає, що у разі наявності вказаних умов, на підставі рішення суду спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. До звернення з заявою про визнання спадщини відумерлою і набрання законної сили відповідним рішенням суду у територіальної громади існує законний інтерес, заснований на правових нормах, що регулюють правовідносини щодо підстав набуття і припинення права власності після смерті особи, у якої відсутні спадкоємці.

З метою захисту цього законного інтересу згідно з ч. 5 ст. 1277, ст. 1283 Цивільного Кодексу України передбачено, що спадщина, неприйнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу. Охорона спадкового майна здійснюється в інтересах територіальної громади з метою збереження його.

Оскільки, з часу відкриття спадщини минуло більше одного року, спадкоємці відсутні, суд вважає за необхідне визнати спадщину відумерлою та передати у власність територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_4 .

Окрім того, на виконання ухвали суду Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. повідомив, що на підставі ухвали слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська було здійснено тимчасовий доступ до речей і документів, та вилучено оригінали та належним чином завірені копії документів на підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію та внесені записи про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , однак нотаріусом надано копії з копій документів, які витребовував суд. Так, з наданого ОСОБА_2 приватному нотаріусу свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1996, виданого Дніпропетровською облспоживспілкою згідно розпорядження № 82, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , вбачається, що вказана квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (а.с. 164).

Тобто, ОСОБА_2 було надано свідоцтво про право власності на житло, яке є ідентичним (дата, номер, орган видачі, уповноважені для підпису особи, реєстровий номер) до свідоцтва про право власності на житло, яке було видано на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Однак, відповідно до листа КП ДМБТІ ДМР № 2876 від 16.03.2021 квартира АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1996 року належить ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вказане свідоцтво видане Дніпропетровською облспоживспілкою, згідно розпорядження № 82, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 306п за реєстровим № 69. Відомості щодо реєстрації права власності за гр. ОСОБА_2 відсутні.

Окрім того, суд приймає до уваги лист від 04.11.2021 за № 43.4/7350 наданий заступником начальника СВ ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції Маркарянц А. з якого вбачається, що у провадженні СВ ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000258 від 09.07.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння квартирою розташованої за адресою: АДРЕСА_3 вчиненою за попередньою змовою групою осіб, у якому Дніпровська міська рада є потерпілою особою. Так, у кримінальному провадженні проведено ряд слідчих дій, та встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було використано підроблені паспорти громадянина України та реєстраційні номери облікової картки платника податків, інші підроблені документи для реєстрації договорів (а.с. 181).

Водночас, з наданих приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О. документів вбачається, що 05.02.2021 було укладено іпотечний договір № 44 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до якого, ОСОБА_2 передає ОСОБА_1 в іпотеку Предмет Іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, від 26.11.1996 року видане Дніпропетровською облспоживспілкою згідно розпорядження № 82. Право власності зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 306п-69 (а.с.160,161). 12.02.2021 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя № 52 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до якого, ОСОБА_2 передає, а ОСОБА_1 приймає в особисту приватну власність за вартістю на умовах, визначених у договорі, квартиру АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 165,166).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 05.02.2021 приватним нотаріусом ДМНО Бондарем М.О. було внесено запис про державну реєстрацію договору іпотеки № 44, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56488024 від 05.02.2021, номер запису про іпотеку 40431768. 12.02.2021 приватним нотаріусом ДМНО Бондарем М.О. було внесено запис про державну реєстрацію договору про задоволення вимог іпотекодержателя № 52 від 12.02.2021. 16.02.2021 приватним нотаріусом ДМНО Бондарем М.О. було внесено запис про державну реєстрацію на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 69, виданого 16.02.2021, права приватної власності за ОСОБА_3 на спірну квартиру (т. 1, а.с. 11-13).

Таким чином, ОСОБА_2 для реєстрації іпотечного договору № 44 від 05.02.2021 та договору про задоволення вимог іпотекодержателя № 52 від 12.02.2021 було надано свідоцтво про право власності на житло, в якому міститься інформація, яка не підтверджена КП «ДМБТІ» ДОР. Так, вказане свідоцтво про право власності на житло видане на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

На виконання ухвали суду про витребування доказів, 13.03.2023 року отримано відповіді від приватного нотаріуса Камеко В.В., де міститься копія заповіту від 22.12.2014 року, яким ОСОБА_6 заповідає ОСОБА_2 усе належне йому майно та від Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори на виконання ухвали про витребування доказів, з копією заповіту, яким ОСОБА_8 заповідає ОСОБА_2 все належне йому майно (т. 2. а.с.63-70).

В матеріалах справи міститься відповідь Державної прикордонної служби України, на вимогу ухвали суду, де зазначено, що відомостей про перетинання державного кордону України у період з 21.03.2018 по 21.03.2023 громадянкою Росії ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , в базі даних не виявлено (т. 2, а.с.84-85).

Отже, зазначені іпотечний договір № 44 від 05.02.2021 та договір про задоволення вимог іпотекодержателя № 52 від 12.02.2021 підлягають визнанню судом недійсними виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 Цивільного кодексу України саме власнику належить право розпоряджатись своїм майном за власною волею.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Стаття 203 Цивільного кодексу України містить вичерпний перелік вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, так у частині 1 вказаної статті зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

В п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття прав власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Відповідно до п. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припиненні речових прав відповідно до Закону.

Так, реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Отже, за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, в тому числі, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 330, 388, 658 Цивільного кодексу України право власності на майно, яке було відчужене поза межами волі власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 Цивільного кодексу України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією договорів купівлі продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника. З огляду на те, що спірна квартира незаконно вибула із володіння (охорони) єдиного можливого власника Дніпровської міської ради, їй відумерла спадщина належить з часу відкриття спадщини.

У подальшому та на даний час, право власності на підставі договору купівлі - продажу від 16.02.2021 № 69 посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Бондарем М.О., перейшло до ОСОБА_3 .

Ураховуючи викладене, спірне майно підлягає витребуванню від ОСОБА_3 на підставі ст. З88 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до статуту Дніпровської міської ради вона є повноважним представником територіальної громади міста Дніпра.

Враховуючи викладене, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Дніпровська міська рада як розпорядник майна територіальної громади міста Дніпра.

Незаконне вибуття поза волею власника квартири за адресою: АДРЕСА_3 , порушує майнові інтереси держави в особі Дніпровської міської ради, яка в даному випадку незаконно позбавлена можливості розпоряджатись та здійснювати державний контроль за використанням вказаного об`єкта нерухомості.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.

А тому, суд погоджується із доводами позивача, на які він посилається, як на обґрунтування заявлених позовних вимог, з обраним способом захисту порушеного права, а також враховує відповідь Державної прикордонної служби України, щодо відсутності відомостей щодо перетину кордону ОСОБА_2 , що вказує на неможливість підписання нею Договору про задоволення вимог іпотекодержателя. На підставі цього суд, вважає, що позовні вимоги доведено та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 141, 263-268, 279, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 75, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ( АДРЕСА_7 , РНОКПП - НОМЕР_2 ), треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним іпотечного договору, про визнання недійсним договору про задоволення іпотекодержателя, припинення права власності, скасування записів про державну реєстрацію права власності та про визнання спадщини відумерлою задовольнити.

Визнати недійсним іпотечний договір № 44 від 05.02.2021, що був укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на Предмет Іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя № 52 від 12.02.2021, що був укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на Предмет Іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним договор купівлі-продажу №69 від 16.02.2021, що був укладений між ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Припинити право власності на об`єкт нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності:

-за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), номер запису про право власності 40527371 від 12.02.2021, внесений приватним нотаріусом ДМНО Бондарем М.О., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

-за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), номер запису про право власності 40582883 від 16.02.2021, внесений приватним нотаріусом ДМНО Бондарем М.О., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Визнати відумерлою спадщину, що складається з квартири АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_14 , та передати її у власність територіальної громади міста Дніпра, в особі Дніпровської міської ради.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 9291,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний тест рішення складено20.04.2023 року.

Головуючий суддя: В.В. Малихіна