ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/2056/22 Номер провадження 22-ц/814/3286/23Головуючий у 1-й інстанції Коновод О. В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Павелка Р.С., на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 01 березня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Хорольський районний ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Хорольського районного відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Вказувала, що рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 24.06.2022 (яке набрало законної сили 26.07.2022) у цивільній справі №548/1583/21, було вирішено:

Стягувати з ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини доньки - ОСОБА_3 в розмірі1/4 частини всіх видів його доходів, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 19.07.2021 і до досягнення дитиною повноліття, на користь її матері ОСОБА_1 .

Відповідач допустив несвоєчасну сплату нарахованих аліментів, у зв`язку з чим станом на жовтень 2022 року за період з 19 липня 2021 року по жовтень 2022 року заборгованість по аліментам складала 40 114,14 грн.

Розмір заборгованості за аліментами, визначений державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП №69449966, відповідачем в судовому порядку не оскаржувався.

Розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача за період з липня 2021 року по жовтень 2022 року становить 40 114,14 гривень.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 01 березня 2023 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Хорольський районний ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовлено; судові витрати по справі покладено на сторони в тій частині, в якій вони їх понесли.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаним рішенням не погодилась позивач та оскаржила його в апеляційному порядку через свого представника (адвоката).

В апеляційні скарзі зазначила, що рішення місцевого суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність вини відповідача у несвоєчасній сплаті аліментів, які відповідач повинен був сплачувати незалежно від наявності рішення суду.

Такі обставини для звільнення відповідача від сплати пені, як несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка перерахування аліментів банком, - відсутні.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 24.06.2022 (яке набрало законної сили 26.07.2022) у цивільній справі № 548/1583/21, було вирішено: Стягувати зі ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 19.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь її матері ОСОБА_1 .

На виконання зазначеного вище судового рішення на підставі заяви про примусове виконання, постановою старшого державного виконавця Хорольського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Сальнік О.В. 20.07.2022 було відкрито виконавче провадження ВП № 69449966. Зазначені вище обставини сторонами не заперечуються і у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин.

Згідно з довідкою-розрахунком, виданою ст. державним виконавцем Хорольського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сальнік О.В., заборгованість відповідача ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на грудень 2022 року становить 29 044,26 грн.

Отже, як встановлено під час розгляду справи та згідно зазначеної довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та поданими квитанціями, аліменти відповідачем сплачуються (заборгованість погашається).

Позивачка у позові посилається на те, що за час знаходження судового рішення на примусовому виконанні відповідач періодично сплачував аліменти, але не в повному обсязі, нерегулярно, у розмірах, які не відповідали нарахуванням, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на грудень 2022 становить 29 044,26 грн. Оскільки заборгованість по аліментах виникла саме з вини боржника, то просить стягнути з нього неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, яка за період з липня 2021 року по жовтень 2022 року становить 40 114,14 гривень.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд врахував позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, в якому він посилається на відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки він сплачував аліменти у розмірах, які відповідали розрахованій державним виконавцем щоквартально сумі заборгованості по аліментах. Однак, як виявилося, у 2021 році було відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, але так як відповідач не був упевнений в своєму батьківстві відносно доньки, ним заявлений позов про визнання батьківства та проведення експертизи. В зв`язку із тривалим проведенням експертизи та розглядом справи, рішення було ухвалено лише 24.06.2022, та вирішено стягнути аліменти з відповідача з часу подачі позову, а саме починаючи з 19.07.2021. Як наслідок, утворилася заборгованість. Відтак, місцевий суд дійшов висновку, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Вимогу позивачки про стягнення пені у сумі 40 114,14 гри при наявності боргу у сумі 29 044,26 грн суд першої інстанції визнав є безпідставною та такою, що не відповідає позиції, висловленій Верховним Судом, відповідно до якої розмір пені не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується, тобто у даному випадку, 29 044,26 грн.

Враховуючи докази надані учасниками справи, беручи до уваги розрахунки заборгованості відповідача зі сплати аліментів, місцевий суд дійшов висновку, що в діях відповідача відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментах, заборгованість по аліментах виникла з незалежних від нього причин, що також свідчить про відсутність в нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, а тому підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у суду немає, відтак з цих підстав позов до задоволення не підлягає.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків

Згідно з частиною першою статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку, неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, після відкриття 20.07.2022 виконавчого провадження ВП № 69449966 державним виконавцем було обраховано заборгованість по аліментах, з якої вбачається, що на час відкриття виконавчого провадження вже була наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з липня 2021 року по липень 2022 року у розмірі 37 574,37 грн, а станом на вересень 2022 року - 40 114 грн.

Після відкриття виконавчого провадження відповідач розпочав сплачувати аліменти (а.с. 5)

Відповідач у справі працевлаштований та має постійне місце роботи.

У відповідності з постановою державного виконавця від 22.07.2022 про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, державним виконавцем було вирішено здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 30 % до виплати загальної суми боргу 33 263, 23 грн. З них 25 % як щомісячний платіж, а 5% на погашення боргу.

Сторони у справі дану постанову державного виконавця в частині визначення розміру 5% на погашення боргу по сплаті аліментів не оспорювали, диспозитивно розпорядившись своїми правом не оскарження рішення державного виконавця (а.с. 51)

Станом на жовтень 2022 року наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 29 044 грн. (а.с. 54)

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Врахувавши обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що відповідач довів відсутність своєї вини у несвоєчасній сплаті заборгованості по аліментам, яка виникла за період до ухвалення судового рішення про стягнення аліментів та факт відсутності в його діях ухилення від виконання судового рішення. Заборгованість по аліментам, яка виникла до ухвалення рішення суду, відповідач сплачує у відповідності до вищезазначеної постанови державного виконавця у розмірі 5% від заробітку (доходу).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19), зроблено висновок про те, що «відповідач сплачує заборгованість по аліментам у розмірі 500 грн щомісячно, як йому запропонував державний виконавець, та сплачує аліменти за новим виконавчим листом у розмірі 1 200 грн, що також свідчить про відсутність у ОСОБА_3 умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментам.»

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного перегляду справи, - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Павелка Р.С., - залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 01 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 липня 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль