Номер провадження: 22-ц/813/2182/23
Справа № 505/1387/17
Головуючий у першій інстанції Павловська Г. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 505/1387/17

Номер провадження: 22-ц/813/2182/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Власенко С.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Куяльницька сільська рада Подільського району Одеської області,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне Управління Держгеокадастру в Одеській області, в особі Подільського відділу,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне Управління Держгеокадастру в Одеській області, в особі Подільського відділу, про поновлення строку звернення до суду із позовом та визнання права на земельну частку (пай), за апеляційною скаргою адвоката Куликової Олени Володимирівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Павловської Г.В. о 16 годині 52 хвилині 21 жовтня 2021 року, повний текст рішення складений 02 листопада 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить: 1) поновити пропущений строк позовної давності на звернення до суду; 2) визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай); 3) зобов`язати Котовську Державну адміністрацію виділити земельну частку (пай) в розмірі в умовних кадастрових гектарах відповідно до чинного законодавства із не витребуваних земельних часток (паїв), розташованих на території Борщівської сільської ради Котовського району, за межами населених пунктів.

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона з 1962 року почала працювати дояркою в колгоспі «Новий путь», який у квітні 1975 року увійшов до складу колгоспу імені Калініна. У жовтні 2003 року загальними зборами уповноважених було прийнято рішення щодо перейменування колгоспу імені Калініна в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Фонтан».

У зв`язку з важким матеріальним становищем вона була змушена працевлаштуватись на Котовський автогенний завод, не виходячи з членів колективного господарства. Заяву щодо звільнення з членів колгоспу вона не писала та на засіданні загальних зборів уповноважених вона не розглядалась. Зазначила, що під час розпаювання земель КСП «Фонтан» її до списку (додаток) до державного акту на право колективної власності на землю не включили. Тобто, на момент розпаювання земель, вона являлась членом КСП, але помилково не була внесена до списку його членів. Дізнавшись про своє порушене право, вона звернулась до голови Борщівської сільської ради та Котовської РДА із заявою про надання земельної частки (паю) із земель не витребуваних паїв та отримала відмову, у зв`язку з тим, що вона не була включена до списку до Державного акту, оскільки працювала на автогенному заводі.

Вважає, що невнесення до вищезазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (пай).

Позивачка зауважила, що строк звернення до суду із вказаним позовом пропущений нею з поважних причин, оскільки на момент розпаювання земель КСП «Фонтан» вона не виходила із членів колгоспу, перебувала у членах цього господарства та набула право на земельну частку (пай), однак помилково не була включена до списку (додатку) до Державного акту. У зв`язку з юридичною необізнаністю вона не знала, що порушені її права, про це стало їй відомо у 2015 році при зверненні до Архівного відділу Котовської районної державної адміністрації Одеської області (а. с. 2 6).

Позиція відповідача в суді першої інстанції

Куяльницька сільська рада Подільського району Одеської області правом на подачу відзиву не скористалось, відзив на позовну заяву до суду першої інстанції не надходив. У заяві про розгляд справи за їх відсутності рада не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вважала позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою (а. с. 81).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 жовтня 2021 року відмовлено в поновленні строку на звернення до суду. Відмовлено у задоволенні вищевказаних позовних вимог ОСОБА_1 ..

Рішення суду мотивоване тим, що позивачкою ОСОБА_1 не було залучено до участі у справі та не пред`явлено позовних вимог до правонаступника реорганізованого колгоспу імені Калініна, яке не включило її до списку, що додавався до державного акту на право колективної власності на землю - КСП «Фонтан». Зверненню до суду з вказаним позовом має передувати вирішення питання про не включення ОСОБА_1 до списку громадян членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Таких вимог позивачка у пред`явленому позові не заявляла.

Позивачка ОСОБА_1 не навела обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності для звернення до суду із позовом (а. с. 140 - 142).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Куликова Олена Володимирівна, діюча від імені ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 жовтня 2021 року. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) суд не мав права застосовувати позовну давність, оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідача та третьої особи про застосування вказаного строку. Судом не було враховано, що відповідач визнав позов. Позовна давність застосовується лише тоді, якщо є підстави для задоволення позову; 2) судом не враховано, що позивачка зі складу колгоспу не виходила, заяв про її звільнення з членів колгоспу не писала, рішення щодо її виключення не приймалось. Невнесення позивачки до списку, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (а. с 147 -152, 158 163).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.02.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Куликової О.В., діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 жовтня 2021 року (а. с. 187 - 187 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.09.2022 року справу призначено до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 191).

02.01.2023 року від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надійшли додаткові пояснення, в яких останнє просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Зазначає, що згідно наявної Технічної документації по видачі державних актів колективному сільськогосподарському підприємству «Фонтан» Котовського району Одеської області на право колективної власності на землю і на право постійного користування землею, у списку громадян-членів колгоспу ОСОБА_1 не значиться (а. с. 196 - 197).

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 21.02.2023 року №126/0/15-23 суддю ОСОБА_2 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку.

На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.03.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження іншої колегії суддів. Призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 205 205 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.03.2023 року задоволено клопотання адвоката Куликової Олени Володимирівни, діючої від імені ОСОБА_1 , про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Доручено Котовському міськрайонному суду Одеської області суду забезпечити проведення відеоконференції з Одеським апеляційним судом (а. с. 209 - 209 зворотна сторона).

У судовому засіданні в режимі відеоконференції з Котовським міськрайонним судом Одеської області адвокат Куликова О.М., діюча від імені ОСОБА_1 , просила апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі, рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Куликової О.М., діючої від імені ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Згідно довідки, виданої колгоспом ім. Каліліна ОСОБА_1 працювала з 01.01.1962 року по 31.12.1965 року, з 01.01.1968 року по 31.12.1969 року, з 01.01.1971 року по 31.12.1979 року у якості доярки та повністю виконувала встановлені норми обслуговування тварин.

Згідно архівної довідки №87 від 09.06.2015 року, наданої архівним відділом Котовської районної державної адміністрації, у документах архівного фонду №28 «Колгосп імені Калініна, Колективного сільськогосподарського підприємства «Фонтан», с. Малий Фонтан Котовського району Одеської області» в книгах протоколів загальних зборів уповноважених та книгах протоколів засідань членів правління колгоспу за період 1979 - 1980 роки заяви щодо звільнення з членів колгоспу гр. ОСОБА_1 не розглядалось, рішення щодо звільнення з членів колгоспу не приймалось.

Згідно Історичної довідки до фонду №47 від 09.06.2015 року №87/03-19, наданої архівним відділом Котовської районної державної адміністрації, у документах архівного фонду №28 «Колгосп імені Калініна, Колективне сільськогосподарське підприємство «Фонтан», с. Малий Фонтан, Котовського району, Одеської області, значиться щодо діяльності колгоспу, та той факт, що в квітні 1975 року в склад колгоспу імені Калініна ввійшли колгоспи «Батьківщина» с. Дібровка та «Новий путь» Борщівської сільської ради Котовського району. За період з 1965 по 1974 роки колгосп «Новый путь» діяв під такою назвою і документи на зберіганні в архівному відділі.

Керуючись Указом Президента України від 03.12.1999 р. № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки КСП «Фонтан» с. М. Фонтан з березня 2000 року реформовано в 2 сільськогосподарських виробничих кооперативу: СВК «Фонтан» і СВК «Гидерим». Правонаступником справ з особового складу (книг заробітній платі) був СВК «Фонтан», які передані в СВК «Зоряне», які зберігаються та використовуються до теперішнього часу.

Відповідно до архівної копії від 12.11.2015 року №171/03-19, виданої архівним відділом Подільської районної державної адміністрації Одеської області, у документах архівного фонду №52 «Котовська районна державна адміністрація Одеської області м. Котовськ» у книзі розпоряджень голови Котовської районної державної адміністрації за 2004 рік значиться розпорядження від 08.09.2004 р. №356 «Про затвердження проектно-технічної документації по організації території земельних часток (паїв) КСП «Дібровка» с. Дібровка Борщівської сільської ради і складань державних актів на право приватної власності на землю». У списку власників земельних часток (паїв) КСП «Дібровка» с. Дібровка Борщівської сільської ради Котовського району, яким передаються у приватну власність земель ділянки, прізвище ОСОБА_1 не значиться.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Згідно частини першоїстатті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі йу випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду у судах. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 02 березня 2020 року у справі № 573/813/19-ц (провадження № 61-1543св20), від 17 березня 2020 року у справі № 396/1683/18-ц (провадження № 61-9879св19), від 13 травня 2020 року у справі № 627/66/17 (провадження № 61-42431св18), від 20 травня 2020 року у справі № 384/642/17 (провадження № 61-37931св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 530/311/19 (провадження № 61-18113св19), від 22 жовтня 2020 року у справі № 149/2978/18 (провадження № 61-4932св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 637/672/19-ц (провадження № 61-553св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 609/1117/18 (провадження № 61-5685св19).

Згідно архівної довідки №87 від 09.06.2015 року, наданої архівним відділом Котовської районної державної адміністрації, у документах архівного фонду №28 «Колгосп імені Калініна, Колективне сільськогосподарське підприємство «Фонтан», с. Малий Фонтан, Котовського району, Одеської області» в книгах протоколів загальних зборів уповноважених та книгах протоколів засідань членів правління колгоспу за період 1979 - 1980 роки заяви щодо звільнення з членів колгоспу гр. ОСОБА_1 не розглядалось, рішення щодо звільнення з членів колгоспу не приймалось.

Згідно Історичної довідки до фонду №47 від 09.06.2015 року №87/03-19, наданої архівним відділом Котовської районної державної адміністрації, у документах архівного фонду №28 «Колгосп імені Калініна, Колективне сільськогосподарське підприємство «Фонтан», с. Малий Фонтан, Котовського району, Одеської області, значиться щодо діяльності колгоспу, та той факт, що в квітні 1975 року в склад колгоспу імені Калініна ввійшли колгоспи «Батьківщина» с. Дібровка та «Новий путь», Борщівської сільської ради, Котовського району. За період з 1965 по 1974 роки колгосп «Новый путь» діяв під такою назвою і документи на зберіганні в архівному відділі.

Керуючись Указом Президента України від 03.12.1999 р. № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки КСП «Фонтан" с. М.Фонтан з березня 2000 року реформовано в 2 сільськогосподарських виробничих кооперативу: СВК «Фонтан» і СВК «Гидерим». Правонаступником справ з особового складу (книг заробітній платі) був СВК «Фонтан», які передані в СВК «Зоряне», які зберігаються та використовуються до теперішнього часу.

Згідно копії трудової книжки колгоспника №52 ОСОБА_1 , 1942 року народження, була прийнята в члени КСП «Новий шлях» - 1 січня 1962 року. Відомості про вихід з членів колгоспу в трудовій книжці відсутні (а. с. 47).

Відповідно до архівної копії від 12.11.2015 року №171/03-19 виданого архівним відділом Подільської районної державної адміністрації Одеської області у документах архівного фонду №52 «Котовська районна державна адміністрація Одеської області м. Котовськ» у книзі розпоряджень голови Котовської районної державної адміністрації за 2004 рік значиться розпорядження від 08.09.2004р. №356 «Про затвердження проектно-технічної документації по організації території земельних часток (паїв) КСП «Дібровка» с. Дібровка Борщівської сільської ради і складань державних актів на право приватної власності на землю». У списку власників земельних часток (паїв) КСП «Дібровка» с. Дібровка Борщівської сільської ради Котовського району, яким передаються у приватну власність земель ділянки, прізвище ОСОБА_1 не значиться.

Відповідно до пояснень Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, за інформацією Відділу №6 Управління надання адміністративних послуг від 01.11.2022 року № 1800/486-22-0.116, згідно наявної Технічної документації по видачі державних актів колективному сільськогосподарському підприємству «Фонтан» Котовського району Одеської області на право колективної власності на землю і на право постійного користування землею відповідно списку громадянчленів колективного сільськогосподарського підприємства гр. ОСОБА_1 не значиться.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з наданих суду доказів, позивачка до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додається до державного акту на право колективної власності на землю, не була включена.

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (пай).

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Разом з цим вирішення питання щодо не включення підприємством особи до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), має на меті оскарження дій чи бездіяльності цього підприємства, що вказує на необхідність залучення до участі у справі у такому випадку відповідної юридичної особи або її правонаступника (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 696/1268/16-ц (провадження № 61-7892св18).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що при поданні до суду позовної заяви позивачем ОСОБА_1 не було залучено до участі у справі та не пред`явлено позовних вимог до правонаступника реорганізованого колгоспу імені Калініна, яке не включило її до списку, що додавався до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Фонтан».

Тобто, стороною позивача доведено право на розпаювання землі, однак порушене право не підлягає захисту в судовому порядку з наступних підстав.

Щодо посилання апелянта, на поновлення строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на зазначені вимоги в цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР.

Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

У пункті 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України вказано, що правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року.

У статтях 71, 75 ЦК УРСР зазначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.

Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Колегія суддів, вважає обґрунтованими позовні вимоги, однак необхідно відмови у їх задоволенні з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Оскільки право на позов у ОСОБА_1 виникло ще у 1995 році, то трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, сплинув до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому суд зобов`язаний самостійно застосувати наслідки його спливу, без подання відповідної заяви сторонами спору.

Про порушення свого права, що полягає у не наданні земельної ділянки (паю), ОСОБА_1 зазначає, що дізналась лише у 2015 році, однак вказане твердження не підтверджується жодними доказами.

Право на позов у позивачки виникло з 1995 року, тобто після видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю.

Тому, звернувшись до суду у червні 2017 року (за мінуванням 22 років після виникнення права на земельну частку), позивачка пропустила встановлений законодавством строк звернення до суду з цим позовом, оскільки про порушення своїх прав дізналася, або повина була дізнатися, коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників.

Позивачка, як член КСП мала дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП (1995 рік) акта на право колективної власності на землю. Однак, у передбачений законом строк не звернулася до суду із вказаними вимогами, що є підставою для відмови у задоволенні її позову.

Звертаючись до суду, позивачкою не наведено обґрунтування для визнання поважними причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду із позовом, вона лише вказала, що її право на отримання земельної частки (паю) не обмежується строком.

Отже, підставою відмови в позові є пропущений строк позовної давності для звернення до суду.

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах містяться у постановах Верховного Суду: від 19 грудня 2019 року в справі № 629/4423/17, від 09 вересня 2020 року у справі № 637/53/18, від 17 червня 2020 року у справі № 600/528/16, від 21 жовтня 2020 року в справі № 401/971/19, 03 лютого 2021 року в справі № 403/402/19, від 21 липня 2021 року в справі № 933/670/20, від 27 липня 2021 року в справі № 686/6892/20.

За таких обставин апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Куликової Олени Володимирівни, діючої від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Куликової Олени Володимирівни, діючої від імені ОСОБА_3 , відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Куликової Олени Володимирівни, діючої від імені ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 10 липня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова