Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/1999/22
номер провадження 2/695/335/23

18 квітня 2023 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді - Середи Л.В.,
за участю: секретаря судового засідання - Оніщенко Н.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Золотоніської районної державної нотаріальної контори, Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про скасування арешту (обтяження) з нерухомого майна -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, у якому просить:
- скасувати обтяження, зареєстроване Золотоніською районною державною нотаріальною конторою за 2981833 від 17.03.2006, та накладений на підставі ухвали б/н Золотоніського міськрайонного суду від 15.03.2006 року, на житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_1 ;
- виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження у виді заборони на нерухоме майно за № 2981833 від 17.03.2006, внесеного на підставі ухвали б/н Золотоніського міськрайонного суду від 15.03.2006 року, на об`єкт обтяження житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.06.2022 року, зареєстрованого в реєстрі за № 961, є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Стосовно вказаного об`єкту нерухомості ще 17.03.2006 р. реєстратором: Золотоніська районна державна нотаріальна контора було внесено запис про обтяження № 2981833 на підставі ухвали б/н Золотоніського міськрайонного суду від 15.03.2006 року з видом обтяження: заборона на нерухоме майно; власник майна СТОВ «Воля».
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.06.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського нотаріального округу Черкаської області Шипович Я.І. спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , є його дочка ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку АДРЕСА_2 , належного померлому ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 14.06.2011 року виконкомом Бубнісько-Слобідської сільської ради Золотоніського району Серкаської області на підставі рішення від 07.06.2011 року № 7-2/VІ, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно14.06.2011 року за реєстраційним № 12982480.
Однак вказана заборона у встановленому законом порядку знята не була та продовжує існувати, чим порушує права та законні інтереси позивача щодо користування та розпорядження своїм майном, які вона не може захистити в іншому порядку, окрім як звернення до суду із даним позовом.
Розгляд даної справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на підставі ухвали суду від 15.08.2022 р.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, однак скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.
Представник Золотоніської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, направивши до суду клопотання, відповідно до якого розгляд справи просив проводити за його відсутності.
Представник Піщанської сільської ради в судове засідання не з`явився, однак направив до суду клопотання, відповідно до якого розгляд справи просив проводити за його відсутності за наявними у справі матеріалами.
За таких підстав суд здійснює розгляд справи за відсутності сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.06.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Я.І., зареєстрованого в реєстрі за № 961, ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку АДРЕСА_2 , належного померлому ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 14.06.2011 року виконкомом Бубнісько-Слобідської сільської ради Золотоніського району Серкаської області на підставі рішення від 07.06.2011 року № 7-2/VІ, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно14.06.2011 року за реєстраційним № 12982480.
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 303366494 від 23.06.2022 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права володіння, користування та розпорядження власним майном.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч., ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Стаття 391 ЦК України вказує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та вказаної вище Конвенції.
Отже вбачається, що застосований захід обтяження майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна унеможливлює вільне володіння, користування та розпорядження позивачем своїм нерухомим майном.
При цьому, суд враховує норми ст. 5 ЦПК України, за якими передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. %
Судом при прийнятті рішення взято до уваги позицію всіх учасників справи.
Станом на теперішній час відсутні будь-які розумні підстави вважати, що збереження вказаного обтяження на житловий будинок є доцільним та пропорційним тій меті, для якої вони на нього накладались.
У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
У постанові Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 916/3108/17 зроблено висновок, що у разі виникнення спору належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту. Верховний Суд зазначив, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про право власності на майно, яке піддане арешту, а спору про право на майно зі стягувачами чи боржниками немає, що унеможливлює його захист в окремому позовному провадженні, - не засновані на правильному застосуванні положень ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" та порушують права позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а відтак, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України.
У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення «Жоффр де ля Прадель проти Франції»). У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.
Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (12-80гс20), держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав.
Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача.
Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.
Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Враховуючи вказане вище та встановлені фактичні обставини, слід дійти висновку, що, вимоги ОСОБА_1 щодо порушення її прав на нерухоме майно підлягають судовому захисту і такий захист не суперечитиме вимогам закону та не порушуватиме прав та інтересів інших осіб.
Враховуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду справи встановлено порушення прав позивача щодо користування і розпорядження своєю власністю, а тому, беручи до уваги принцип «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи, воно підлягає судовому захисту шляхом скасування вказаного обмеження.
За таких підстав, оскільки на даний час відсутні підстави для обтяження житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, враховуючи, що обтяження нерухомого майна, яке перебуває у власності позивача, порушує права останньої, як власника та перешкоджають вільному та повноцінному здійсненню нею права володіння, користування та розпорядження своїм майном, суд вважає, що позов в частині скасування заходів обтяження підлягає до задоволення.
Разом із тим позовні вимоги про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження у виді заборони на нерухоме майно за № 2981833 від 17.03.2006, внесеного на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду б/н 15.03.2006 , на об`єкт обтяження житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , задоволені бути не можуть виходячи із наступного.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952 викладено у новій редакції, відповідно до пунктів 1, 2 та 3 частини 3 якої: «Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню».
Отже норми чинного законодавства не передбачають можливості проведення таких дій як виключення із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про обтяження нерухомого майна, а тому в цій частині позову слід відмовити.
У зв`язку з викладеним вище суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.,ст. 2, 12, 13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Золотоніської районної державної нотаріальної контори, Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про скасування арешту (обтяження) з нерухомого майна - задовольнити частково.
Скасувати обтяження, а саме: заборону на нерухоме майно, що зареєстрована Золотоніською районною державною нотаріальною конторою за № 2981833 від 17.03.2006, та накладена на підставі ухвали б/н 15.03.2006 Золотоніського міськрайонного суду, на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .
У задоволенні решти вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Середа