Справа № 570/578/21
провадження № 2-п/570/7/2023
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2023 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю заявника ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.С.Петлюри, 10) дистанційно у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon заяву відповідача про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

не погоджуючись з винесеним 07 червня 2022 року заочним, на її думку, рішенням, яке, зі слів відповідача, отримане нею 02 січня 2023 року, відповідач у заяві від 21 лютого 2023 року просить його скасувати та призначити справу до розгляду у загальному порядку.

Представник позивача у поданій до суду заяві просить розглянути клопотання про скасування заочного рішення у їх відсутність та заперечує проти задоволення заяви.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заяву підтримала, оскільки вказане рішення постановлене без її участі. Крім того, позивачем не надано розбивку боргу по категоріях. Вона оскаржувала вказане рішення в апеляційному порядку, але апеляційна скарга не була прийнята у зв"язку з несплатою нею судового збору.

Суд, заслухавши її пояснення, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Однією з засад цивільного судочинства згідно п.11 ч.3 ст.2 ЦПК України є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) наголошує, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, повязаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п.36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п.132). Разом з тим, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства», (п.57). Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть права. Більше того, встановлене державою обмеження суперечитиме п.1 ст.6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (п.65), рішення від 18 лютого 1999 р. у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (п.59), рішення від 10 травня 2001 р. у справі «Т.Р. та К.М. проти Сполученого Королівства» (п.98), рішення від 10 травня 2001 р. у справі «Z. Та інші проти Сполученого Королівства» (п.93), рішення від 12 липня 2001 р. у справі «ОСОБА_5 Ганс-Адам II проти Німеччині» (п.45).

Суд у заочному порядку відбувається за умови, якщо відповідач систематично не з`являється на судові засідання, або його просто не можуть знайти за місцем реєстрації. У процесі розгляду справи, суд, щоб не затягувати справу та обов`язково за згодою позивача має право винести заочне рішення у справі за одночасно існування таких умов (ст.280 ЦПК):

1) відповідачу повідомлено про дату судового засідання;

2) відповідач не з`явився на судове засідання;

3) відповідач не подав відзив, пояснення та інші заперечення;

4) позивач не проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає, що у даному випадку рішення не є заочним, оскільки відповідач висловлював свою позицію щодо спору, подавав клопотання, тому заяву відповідача про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення, що не позбавляє його права на оскарження вказаного рішення суду у загальному порядку.

Перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскарженні в апеляційному порядку окремо від рішення суду визначені ч.1 ст.353 ЦПК України, якою не передбачено оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду такої ухвали. Відповідно до п.4 ч.5 ст.357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Згідно з ч.2 ст.353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Разом з тим, враховуючи вимоги ст.6 Конвенції прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, позбавлення за даних обставин права на апеляційне оскарження є фактично порушенням принципів рівності всіх перед законом і судом та доступу до правосуддя.

На підставі наведеного, керуючись ст.287 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

залишити без задоволення заяву відповідача про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повне судове рішення виготовлене 17 квітня 2023 року.

Суддя Кушнір Н.В.