Справа № 183/3942/20
№ 2/183/216/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 березня 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Кранснянської Д.О.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), про визнання права власності на 13/51 частин нерухомого майна за набувальною давністю,-

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за нею право власності на 13/51 частин житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , за набувальною давністю
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, на підставі свідоцтва про право на спадщину на заповітом, виданого 28.02.1996 року Новомосковською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 719, вона являється власницею 13/51 частин домоволодіння за АДРЕСА_1 . Ще 8/51 частини цього ж домоволодіння належать їй, на підставі договору дарування, укладеного з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого 06.10.2004 року Новомосковською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-5166.
Раніше, все домоволодіння за АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, видане виконавчим комітетом Новомосковської міської ради 09.03.1988 року, належало ОСОБА_5 , який за життя склав заповіт, яким означений будинок заповів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 .
Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняли його дружина та син ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які і подарували позивачці набуті ними у власність 8/51 часток домоволодіння.
ОСОБА_7 прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 , а ОСОБА_8 відмовилася від прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_5 та матері ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 .
13/51 частини зазначеного домоволодіння успадкувала ОСОБА_7 , та отримала свідоцтво про право на спадщину, однак свідоцтво про право на спадщину на 13/51 означеного домоволодіння нікому не видавалося.
Між тим, позивач наполягає на тому, що з 2004року та по теперішній час вона проживає у вищезазначеному житловому будинку, користується ним повністю, самостійно сплачує всі комунальні платежі, робить поточні ремонти у житлі. Таким чином, посилаючись на вимоги ст. 344 ЦК України, ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 13/51 частин будинку АДРЕСА_1 , як за набувачем таких прав за набувальною давністю.
Представник позивача ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача Новомосковської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив.
Залучені в якості співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із заявами про визенання позову, просили розглянути справу у їх відсутність..
Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, звернувшись до суду з заявою, у якій просять розгляд справи проводити у їх відсутність, не заперечують проти задоволення позову.
Ухвалою від 24 липня 2020 року відкрито провадження у справі, цією ж ухвалою зобов`язано Новомосковську державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 25 вересня 2020 року зобов`язано Державний нотаріальний архів Дніпропетровської області надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 02 листопада 2022 року в якості співвідповідачів залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_3
За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті.
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та супровідних до неї спадкових прав після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також матеріали інвентаризаційної справи на домоволодіння за АДРЕСА_1 свідчать про таке:
ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого йому виконавчим комітетом Новомосковської міської ради 09.03.1988 року, набув у власність цілий житловий будинок за АДРЕСА_1 .
ОСОБА_5 30 липня 1982 року склав заповіт, що був посвідчений Новомосковською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за № 2759, яким житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 .
Після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_7 прийняла спадщину, подавши відповідну заяву та отримала 21 лютого 1996 року свідоцтво про право на спадщину на 13/51 частин домоволодіння будинок за АДРЕСА_1 (а.с. 54).
В свою чергу, ОСОБА_8 відмовилася від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 (а.с. 44), яка 28.02.1996 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 13/51 частин домоволодіння будинок за АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_4 (а.с. 48), ОСОБА_2 (а.с. 49), ОСОБА_3 (а.с. 53).
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 52), склавши заповіт, яким належну їй на праві власності частку будинку по АДРЕСА_1 , - заповіла позивачці по справі (а.с. 51), яка прийняла спадщину після її смерті (а.с. 50), та 28.02.1996 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 13/51 частини цього ж домоволодіння (а.с. 55).
При цьому матеріали спадкової справи, а також матеріали інвентаризаційної справи містять дані про те, що 15.06.1988 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 4/17 частин домоволодіння за АДРЕСА_1 , внаслідок чого спадкове майно після смерті ОСОБА_5 складалося з 13/17 частин цього ж домоволодіння, а спадкове майно після смерті ОСОБА_3 складалося з 4/17 частини означеного домоволодіння, про що свідчить довідка - характеристика (а.с. 56).
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 24 жовтня 1996 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на 4/17 частин домоволодіння за АДРЕСА_1 та подарували 8/51 частини цього домоволодіння позивачці по справі (а.с. 10).
Таким чином, аналіз поданих документів, свідчить про те, що 13/51 частини домоволодіння за АДРЕСА_1 вважаються такими, що залишилися не оформленими належними спадкоємцями ще після смерті ОСОБА_5 .
Спадкоємцем за заповітом відповідної частки був ОСОБА_3 .
Даних про прийняття ним спадщини за заповітом матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_5 не містять, однак його спадкоємці співвідповідачі по справі, прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , однак не отримали свідоцтво про право на спадину на відповідну частку у спадковому будинку, наполягають на тому, що позивач по справі набула право власності на незареєстровану частку у спадковому майні, за набувальною давністю.
Правовідносини щодо набуття права власності за набувальною давністю врегульовані наступними нормами закону.
Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Нормою ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, визначено, що право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.
У свою чергу глава 24 ЦК України регламентує набуття права власності.
Так, за змістом ст. 328 ЦК України набуття права власності певний юридичний склад, із яким закон пов`язує виникнення в особи права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
До підстав набуття права власності на нерухоме майно чинним законодавством віднесена, зокрема, набувальна давність (ст. 344 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Частиною 2 ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.
Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача засновані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов`язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).
Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, також в інших ситуаціях.
Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.
ОСОБА_1 , звертаючись в суд з позовом, зазначила, що вона добросовісно, відкрито, безперервно, без правової підстави володіє спірним нерухомим майном більше десяти років, а тому володіння ним цим майном є добросовісним і у даному випадку застосовується правовий механізм для набуття у власність такого майна, передбачений ст. 344 ЦК України за набувальною давністю.
При цьому подані суду письмові докази щодо оплати комунальних послуг за цілий будинок позивачем, а також відсутність доказів про реальний поділ домоволодіння між співвласниками, дають суду всі підстави дійти до висновку про застосування правового механізму для набуття за позивачем права власності саме за набувальною давністю
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, за позивачем слід визнати право власності на 13/51 частин житлового будинку з надвірними прибудовами та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12,76,81,89, 223, 263, 265, суд,-
Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), про визнання права власності на 13/51 частин нерухомого майна за набувальною давністю, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 13/51 частин житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока