Справа № 932/2191/23
Провадження № 4с/932/8/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Скрипниченко К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), на бездіяльність державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, в якій заінересованими особами зазначив Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси).

В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2010 року по справі № 2-3416/2010 було стягнуто з нього та ТОВ «Майпак» на користь ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" борг в розмірі 2689352,76 грн. На підставі вищезазначеного судового рішення був виданий виконавчий лист N 2-2019/2009, який отриманий стягувачем 10.03.2011 року, та було відкрито виконавче провадження № 38746347. Вищезазначене виконавче провадження було завершено 20.05.2015 року, а саме виконавчий документ був повернутий стягувачу. Після цього Банк повторно пред`явив виконавчий документ до виконання до Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Вищезазначене виконавче провадження було закінчено 25.09.2015 року. Натомість в рамках вищезазначених виконавчих проваджень були накладені обтяження а саме: 28.08.2013 року було накладено обтяження № 2262958 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 38746347, виданий 05.07.2013 року АНД ВДВС ДМУЮ; 22.09.2015 року було накладено обтяження № 11279541 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 48501833, видано 21.09.2015 року Жовтневим ВДВС ДМУЮ. Після цього Банк жодного разу виконавчий документ №2-3416/2010, виданий 05.05.2010 року, до примусового виконання ніколи не пред`являв та пропустив строки для примусового пред`явлення виконавчого документа до виконання. Натомість, 27.07.2017 року Банк звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про поновлення строку для пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа та видачу дублікату виконавчого документа, яка була задоволена ухвалою суду від 04.09.2017 року. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 року по справі № 200/12581/17 було скасовано ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2017 року по справі № 200/12581/17, якою було задоволено заяву Банку про поновлення строку для пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа та видачу дублікату виконавчого документа. Отже строк для пред`явлення виконавчого листа N 2-2019/2009, виданого на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2010 року по справі № 2-3416/2010, сплинув 27.09.2016 року.

ОСОБА_1 зазначає, що його адвокат звернувся до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про зняття вищезазначених обтяжень, натомість отримав відмову у знятті арештів. Протягом більш ніж 7 років він позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном, адже наявні обтяження унеможливлюють вчинення ним відповідних дій як власника нерухомого майна, вказане нерухоме майно протягом семи років не було реалізовано, не було вчинено жодних дій, спрямованих на досягнення мети виконавчого провадження, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просить зобов`язати Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), ЄДРПОУ 34984493, зняти арешт на все нерухоме майно номер запису про обтяження 2262958 від 28.08.2013 року та припинити вищезазначене обтяження; зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), , зняти арешт на все нерухоме майно номер запису про обтяження 11279541 та припинити вищезазначене обтяження; зобов`язати Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), ЄДРПОУ 34984493, та Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), ЄДРПОУ 34984523, вилучити відомості про ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 з Єдиного реєстру боржників.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2023 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи.

Ухвалою від 06.03.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання по її розгляду.

Ухвалою суду від 06.03.2023 року витребувано від Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) та Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) копії виконавчих проваджень по виконанню виконавчого листа №2-3416/2010, виданого 05.05.2010 року, та інформації щодо виконання вказаного виконавчого листа.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В наданій суду заяві представник заявника просить розглянути справу у його відсутність, вимоги скарги підтримав.

В наданих суду листах представники заінтересованих осіб Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) та Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) просили розглянути справу у відсутність представників зазначених Відділів.

Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247, ст. 450 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши скаргу, ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов наступного висновку.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2010 року, ухваленим у цивільній справі № 2-3416/2010, було солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , ТОВ «Майпак», ОСОБА_2 на користь ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" заборгованість по кредитному договору в розмірі 2 689 352,76 грн.

На виконання вищезазначеного судового рішення Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська був виданий виконавчий лист N 2-2019/2009, який отриманий стягувачем 10.03.2011 року.

На виконання вказаного виконавчого листа Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) було відкрито виконавче провадження № 38746347, яке було завершено 20.05.2015 року на підставі п.7 ч.1 ст. 47 (у попередній редакції) Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ був повернутий стягувачу ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

Встановлено, що після 20.05.2015 року по теперішній час вищевказаний виконавчий лист № 2-3416/2010, виданий 05.05.2010 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, на примусове виконання до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) не надходив.

Також встановлено, що виконавчий лист № 2-3416/2010, виданий 05.05.2010 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" заборгованості по кредитному договору у сумі 2689352,76 грн., ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" було повторно пред`явлено до виконання до Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (наразі Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси)).

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 48501833 від 21.08.2015 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа; постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.09.2015 року накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 , із забороною його відчуження, та відповідно внесений запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження за № 11279541.

29.05.2016 року виконавче провадження ВП № 48501833 з виконання виконавчого листа № 2-3416/2010 від 05.05.2010 року, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" заборгованості по кредитному договору у сумі 2689352,76 грн. закінчено на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент прийняття рішення).

Встановлено, що після закінчення вказаного виконавчого провадження стягувачем виконавчий документ №2-3416/2010, виданий судом 05.05.2010 року, до примусового виконання не пред`являвся.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, а, зокрема, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.02.2023 року, що в межах вищезазначених виконавчих проваджень були накладені обтяження на все нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме: 28.08.2013 року було накладено обтяження № 2262958 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 38746347, виданий 05.07.2013 року Амур-Нижньодніпровським ВДВС ДМУЮ; 22.09.2015 року було накладено обтяження № 11279541 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 48501833, видано 21.09.2015 року Жовтневим відділом державної виконавчої служби ДМУЮ.

Представник ОСОБА_1 адвокат Бардаченко В.В. 28.11.2022 року звернувся до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про зняття арешту з майна, яке належить ОСОБА_1 , арештованого в межах виконавчого провадження 38746347 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3416/2010, виданого 05.05.2010 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська.

Листом від 21.02.2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Бардаченко В.В. був повідомлений Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про те, що виконавче провадження 38746347 було завершено 20.05.2015 року на підставі п.7 ч.1 ст. 47 (у попередній редакції) Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ був повернутий стягувачу ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО". Цим листом повідомлено про неможливість зняття арешту з майна боржника та рекомендовано для вирішення цього питання звернутися до суду.

Також, представник ОСОБА_1 адвокат Бардаченко В.В. звернувся до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси)) з заявою про зняття арешту з майна, яке належить ОСОБА_1 .

Листом від 21.02.2023 року Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси)) повідомив представника заявника про те, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження ВП № 48501833 з виконання виконавчого листа № 2-3416/2010 від 05.05.2010 року, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" заборгованості по кредитному договору у сумі 2689352,76 грн. В ході виконання вказаного виконавчого провадження 21.09.2015 року, керуючись ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент прийняття рішення), державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошеня заборони на його відчуження і, відповідно, внесений запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження за № 11279541. Також зазначено, що 29.05.2016 року виконавче провадження ВП № 48501833 з виконання виконавчого листа № 2-3416/2010 від 05.05.2010 року, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" заборгованості по кредитному договору у сумі 2689352,76 грн. закінчено на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент прийняття рішення), та виконавчий документ направлений за належністю для подальшого виконання до Новокаховського міського відділу ДВС ГТУЮ у Херсонській області, вказали, що підстави для скасування заходів примусового виконання (арешту), здійснених при виконанні вказаного виконавчого провадження, відсутні.

Також вбачається, що ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" 27.07.2017 року звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про поновлення строку для пред`явлення до примусового виконання вказаного виконавчого листа відносно ОСОБА_1 , виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 2-3416/2010, та видачу дубліката вищевказаного виконавчого листа.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2017 року по справі № 200/12581/17 було задоволено заяву ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" про видачу дублікату виконавчого листа по справі № 2-3416/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» боргу у розмірі 2 689 352, 76 грн., та поновлення строку пред`явлення його до виконання.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 року по справі № 200/12581/17 було скасовано ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2017 року по справі № 200/12581/17, в задоволенні заяви ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" про видачу дублікату виконавчого документа та поновлення строку пред`явлення його до виконання відмовлено з посиланням на недоведеність заявником факту втрати оригіналу виконавчого листа № 2-3416/2010.

З листа від 21.03.2023 року № 12107, направленого суду Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) на виконання ухвали суду про витребування копії виконавчого провадження, вбачається, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень ВП-спецрозділ встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 38746347 з примусового виконання виконавчого листа №2-3416/2010, виданого 05.05.2010 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» 2689352,76 грн. Виконавче провадження № 38746347 було завершено 20.05.2015 року на підставі п.7 ч.1 ст. 47 (у попередній редакції) Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ був повернутий стягувачу ПАТ «Банк Кредит Дніпро». Також зазначено, що після 20.05.2015 року по теперішній час вищевказаний виконавчий лист № 2-3416/2010, виданий 05.05.2010 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська на примусове виконання до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) не надходив. Крім того, повідомлено, що надати копію виконавчого провадження № 38746347 не вбачається можливим, оскільки виконавче провадження знищено у зв`язку з закінченням трирічного терміну зберігання виконавчих проваджень.

Листом від 24.03.2023 року, наданим Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) на виконання ухвали суду про витребування копії виконавчого провадження, повідомлено, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-3416/2010, виданого 05.05.2010 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, було відкрито 21.08.2015 року та надано до суду копії документів виконавчого провадження ВП № 48501833 з виконання виконавчого листа №2-3416/2010, виданого 05.05.2010 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська. При цьому, зазначено, що надані копії отримані із Автоматизованої системи виконавчого провадження, та більш детальну інформацію та матеріали ВП№ 48501833 Відділ надати суду не має можливості, оскільки відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року, виконавче провадження знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання.

Відповідно до витягу з реєстру АСВП від 27.03.2023 року вбачається, що всі виконавчі провадження про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 були завершені та нові виконавчі провадження відсутні.

Посилаючись на відсутність протягом більш ніж сім років можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном, заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою, вказуючи на те, що наявні обтяження унеможливлюють вчинення ним відповідних дій як власника нерухомого майна, вказане нерухоме майно протягом семи років не було реалізовано, не було вчинено жодних дій, спрямованих на досягнення мети виконавчого провадження, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено Законом України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як зазначено в частині 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до положень ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» 606-XIV, в редакції яка діяла на момент набрання рішенням законної сили, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню з наступного дня після його постановлення.

Отже, за загальним правилом, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд України в постанові від 20.01.2016 року по справі № 6-711цс15.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження", у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні приписи містяться у статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року N 1404-VIII (далі - Закон N 1404-VIII), відповідно до яких у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року по справі № 203/3435/21 (провадження 61-5467св22), 07 липня 2021 року у справі N 2-356/12 (провадження N 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі N 161/14034/20 (провадження N 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі N 645/6694/15 (провадження N 61-18160св19).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі N 712/12136/18 (провадження N 61-4726сво19), боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

27.02.2019 року Верховний Суд по справі № 201/7316/16-ц (провадження № 61-10611св18) зазначив наступне: «Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання названого принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів…..Верховним Судом в оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, для обачності та розсудливості у веденні справ тощо.

Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Згідно з практикою ЄСПЛ закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля. Відсутність ясності та двозначність формулювань приписів не може гарантувати їх однакове застосування та захист від свавілля (перше речення абзацу другого підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010; абзац шостий пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення Великої палати Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року N 2-р/2017; абзац третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Великої палати Конституційного Суду України від 06 червня 2019 року N 3-р/2019).

На думку ЄСПЛ, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах "C. G. та інші проти Болгарії" від 24 квітня 2008 року (C. G. and Others v. Bulgaria, заява N 1365/07, § 39), "Олександр Волков проти України" від 09 січня 2013 року (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява N 21722/11, § 170)).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики, і роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах "Кантоні проти Франції" від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява N 17862/91, § 31-32), "Вєренцов проти України" від 11 квітня 2013 року (Vyerentsov v. Ukraine, заява N 20372/11, § 65)).

Аналогічно пунктом 1 ст. 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення й застосування конвенції (п.1 ст.32), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність…(рішення від 22.10.96 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

В силу приписів ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, будь-яке втручання у право власності повинне бути законним. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у І справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні «Edwards проти Мальти» від 24.10.2006 р. зазначив, що має бути розумне співвідношення між засобами та метою, що досягається - так званий «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи.

Європейський суд з прав людини у справі «Свіргунець проти України» зазначив, що насамперед, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції вимагає, щоб будь-яке втручання органів державної влади у володіння майном відбувалося згідно із законом: відповідно до другого речення першого абзацу цієї статті будь-яке позбавлення власності має здійснюватися «на умовах, передбачених законом»; другий абзац надає державам право здійснювати контроль за користуванням, вводячи в дію «закони». До того ж, верховенство права, як один із основоположних принципів демократичного суспільства, є невід`ємною частиною всіх статей Конвенції (див. рішення у справі «Амуур проти Франції» (Amuur v. France), від 25 червня 1996 року, пункт 50, Збірник 1996-III, та згадане рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), пункт 58).

Оскільки другий абзац статті 1 Першого протоколу до Конвенції повинен тлумачитися у контексті загального принципу, закріпленого в першому реченні цієї статті, має існувати розумна пропорційність між застосованими засобами та переслідуваною метою: Суд повинен визначити, чи був забезпечений справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу щодо цього та інтересами відповідної окремої компанії (рішення у справі «Г.І.Е.М.С.Р.Л. та інші проти Італії» [ВП] (G.I.E.M.S.R.L. and Others v. Italy) [GC], заява № 1828/06 та 2 інші заяви, пункт 293, від 28 червня 2018 року).

Будь-яке втручання у мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур (справа «Лекіч проти Словенії» [ВП] () [GC], заява № 36480/07, пункт 95, від 11 грудня 2018 року).

У справі FILKIN v. PORTUGAL., яка стосується негативних правових наслідків, які можуть настати для держави, якщо в межах кримінального провадження необґрунтовано застосовується арешт майна особи, підозрюваної у вчиненні злочину. Зокрема арешт було застосовано на 3 роки, після чого знято. У зв`язку з цим Суд встановив порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (захист права власності).

В справі «Узан та інші проти Туреччини» Суд зазначив, що судове провадження, яке стосується права на повагу до майна, повинне надавати зацікавленій особі можливість пояснити її справу компетентним органам влади з метою ефективного оскарження заходів. Таким чином, обмеження прав, викладених у статті 1 Протоколу № 1, не можуть бути обґрунтовані за відсутності змагального судового розгляду, який відповідає принципу рівності сторін. Отже, призначення і автоматичне збереження заходів накладення арешту щодо власності заявників відповідно до національного законодавства на єдиній підставі того, що деякі з них були пов`язані з керівниками банку і іншими особами, були несумісними з цими принципами. Вони перешкоджали встановити баланс між законною метою, яка лежить в основі, та правами осіб, які постраждали від санкцій.

За таких підстав ЄСПЛ дійшов висновку, що органи влади Туреччини не встановили «справедливий баланс» між обов`язками інтересу суспільства та вимогами захисту права заявників на повагу до їх власності. Отже, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Як зазначено вище, згідно ч. 1,2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна .

Судом встановлено, що всупереч вищевикладеним обставинам та вимогам законодавства Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) та Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) в зв`язку з закінченням виконавчих проваджень не були здійснені заходи щодо зняття арештів, накладених в межах вищевказаних виконавчих проваджень на майно ОСОБА_1 , в зв`язку з чим він звернувся до суду із даною скаргою.

У відповідності до положень 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на встановлені судом обставини, керуючись положеннями Закону України «Про виконавче провадження» та вищенаведеними положеннями законодавства та висновками щодо застосування відповідних норм права, викладеними в постановах Верховного Суду, враховуючи положення ст. 10 ЦПК України, з метою поновлення прав заявника, суд дійшов висновку про необхідність задоволення скарги ОСОБА_1 у повному обсязі та зобов`язання Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), ЄДРПОУ 34984493, зняти арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про обтяження: 2262958 від 28.08.2013 року та припинити вищезазначене обтяження; зобов`язання Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), , зняти арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про обтяження: 11279541 від 22.09.2015 року та припинити вищезазначене обтяження.

Також, суд вважає необхідним зобов`язати Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), ЄДРПОУ 34984493, та Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), ЄДРПОУ 34984523, вилучити відомості про ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з Єдиного реєстру боржників.

Згідно до ч.1 ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України з Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) та Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 210, 260, 261, 447-453 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), на бездіяльність державного виконавця, - задовольнити.

Зобов`язати Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), ЄДРПОУ 34984493, зняти арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про обтяження: 2262958 від 28.08.2013 року та припинити вищезазначене обтяження.

Зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), , зняти арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про обтяження: 11279541 від 22.09.2015 року та припинити вищезазначене обтяження.

Зобов`язати Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), ЄДРПОУ 34984493, та Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), ЄДРПОУ 34984523, вилучити відомості про ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з Єдиного реєстру боржників.

Стягнути з Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), ЄДРПОУ 34984493, на користь держави судовий збір у сумі 536 грн. 80 коп.

Стягнути з Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), ЄДРПОУ 34984523, на користь держави судовий збір у сумі 536 грн. 80 коп.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії. Учасник справи, якому повного тексту ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева