ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3352/23 Справа № 199/6572/22 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2023 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги Товариства мотивовані тим, що 06 травня 2021 року між ТОВ «Авентус України» та відповідачкою був укладений кредитний договір №4114690, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус України» надає кредитні кошти шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки відповідачки. 30 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус України» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №30112021, відповідно до якого ТОВ «Авентус України» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає права вимоги до боржника. Отже, до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до договору факторингу перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №4114690 від 06 травня 2021 року, який укладений між ТОВ «Авентус України» та ОСОБА_1 . Відповідно до реєстру боржників ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 32 800,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 22 800,00 грн. заборгованість за відсотками. Відповідачка умови кредитного договору не виконала та не повернула кредитні кошти і проценти за користування кредитом.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №4114690 в розмірі 32 800,00 грн..

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2023 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 32 800,00 грн.. Вирішено питання розподілу судових витрат між сторонами.

Рішення суду мотивоване тим, що доказів повернення відповідачкою кредиту та сплати процентів за користування кредитом, надано не було, а тому суд вважав доведеною наявність заборгованості відповідачки за договором про надання споживчого кредиту №4114690 від 06 травня 2021 року в загальній сумі 32800 грн.. При цьому, суд зазначив, що проценти за користування кредитом складають 1,90% на день та застосовуються: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, а також у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 Договору (п. 1.5.1 договору), та загальна сума відсотків за користування кредитом складає 22 800 грн..

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не долучив до позову первинних бухгалтерських документів, які б підтвердили факт отримання відповідачкою кредитних коштів. Апелянт вважає неналежним доказом Лист Товариства з обмеженою відповідальністю Котнрактовий дім від 28 жовтня 2022 року, оскільки він не стосується справи. Крім того, апелянт вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині прийняття доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2023 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «Авентус України» та відповідачкою був укладений договір про надання споживчого кредиту №4114690 від 06 травня 2021 року, за умовами якого відповідачці надано кредит у сумі 10 000,00 грн, на строк 30 днів, тобто датою повернення кредиту є 05 червня 2021 року. (п. 1.3, 1.4 Договору).

Стандартна процентна ставка становить 1,90% на день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору; в межах нового строку кредит, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 Договору (п. 1.5.1 Договору).

Відповідно до п. 2.1. та 2.4 Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту; кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 Договору.

Аналогічні умови зазначені у паспорті споживчого кредиту.

Договір про надання споживчого кредиту №4114690 від 06 травня 2021 року підписувався електронним підписом відповідачки шляхом використання одноразового ідентифікатору.

Листом ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 28 жовтня 2022 року за №2222, яка безпосередньо надає фінансові послуги з переказу коштів, що здійснюються за допомогою вебсайта: https://easypay.ua, підтвердило товариству з обмеженою відповідальністю «Авентус України» про успішність операції, а саме транзакції №941169442 про перерахування 06 травня 2021 року об 21:45, суми в розмірі 10000,00 грн. на картку № НОМЕР_1 .

Порівнюючи відомості про номер картки, на яку був здійснений платіж, зазначений у Листі від 28 жовтня 2022 року за №2222 та відомостями про намір картки відповідачки на яку ТОВ «Авентус України» мав перерахувати кредитні кошти, згідно з укладеним договором про надання споживчого кредиту №4114690 від 06 травня 2021 року, суд встановив тотожність усіх зазначених цифр в обох картках, на підставі чого суд дійшов до висновку, що ТОВ «Авентус України» перерахував відповідачці кредитні кошти у сумі 10000,00 грн., а відтак виконав свої зобов`язання за зазначеним договором.

За період з 06 травня 2021 року по 03 вересня 2021 року (включно) сума процентів за користування кредитом складає 22 800,00 грн..

Згідно договору факторингу №30112021 від 30 листопада 2021 року, право вимоги від ТОВ «Авентус України» (Клієнт) перейшло до позивача - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор). Право вимоги, яке відступається, передано позивачу в розмірі заборгованості відповідача перед ТОВ «Авентус України» за Договором про надання споживчого кредиту №4114690 від 06 травня 2021 року, а саме у загальному розмірі 32 800,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 10000,00 грн. та заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом у сумі 22 800,00 грн..

Відповідно до 1.2 договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підписаний 30 листопада 2021 року, а відтак позивач набув право вимоги до відповідача з 30 листопада 2021 року.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 Цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1046 (параграф 1, глава 71) ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 та 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (глави 71), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Встановивши відсутність доказів повернення відповідачкою кредиту та сплати процентів за користування кредитом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність наявності заборгованості відповідачки перед ТОВ «Авентус України» за договором про надання споживчого кредиту №4114690 від 06 травня 2021 року в загальній сумі 32800 грн. (станом на 03 вересня 2021 року), яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 10000,00 грн. та заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом у сумі 22 800,00 грн.

При цьому, суд вірно не взяв до уваги доводи представника відповідачки про необґрунтованість нарахування процентів за користування кредитом в сумі 22 800 грн. з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.4 Договору про надання споживчого кредиту №4114690 від 06 травня 2021 року, строк кредиту -30 днів та строк кредиту може бути продовжений у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору.

Згідно п. 4.3.1 Розділу 4 Договору, сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп. 4.2.2 4.2.4.

Отже, сторони договору передбачили порядок продовження строку кредиту, та ці положення договору не суперечать діючому законодавству та не визнавалися недійсними в судовому порядку.

Врахувавши положення пунктів 1.4 та 4.3.1 договору, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що максимальний строк кредиту складає 120 днів (30 днів - первісний строк кредиту та 90 днів максимальний строк на який продовжується строк кредиту) за умови неповернення кредитних коштів у встановлений Договором строк.

Проценти за користування кредитом складають 1,90% на день та застосовуються: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, а також у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 Договору (п. 1.5.1 договору).

Загальна сума відсотків за користування кредитом складає 22 800 грн. = 10000 грн.* 1,90%*120, де: 10 000 грн. сума наданого кредиту, 1,90% - процентна ставка, яка передбачена договором, 120 дн.- максимальний строк кредиту (за період 06 травня 2021 року по 03 вересня 2021 року) з урахуванням первісного строку та строку на який був продовжений строк кредиту).

Встановивши факт невикоанння відповідачкою взятих на себе кредитних зобов`язань, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивача кредитної заборгованості в розмірі 32 800 грн.

При цьому, суд вірно вважав необґрунтованим та безпідставним клопотання представника відповідачки про залишення без розгляду додаткових пояснень позивача, оскільки право сторони на дачу пояснень, передбачено ст. 43 ЦПК України. При цьому сторона самостійно визначає зміст таких пояснень, що кореспондується із принципом справедливого судового розгляду та змагальності сторін.

Так у Рішенні ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Крім того, суд вірно не погодився з доводами представника відповідачки про порушення строків та порядку надання позивачем доказів, оскільки представник позивача в своїй відповіді на відзив зазначав про неможливість своєчасно подати певні докази (перерахування кредитних коштів відповідачеві) та вказував про надання таких доказів після отримання їх от первісного кредитора.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами розмір та наявність заборгованості за кредитним договором.

Доводи апелянта в скарзі про те, що позивач не долучив до позову первинних бухгалтерських документів, які б підтвердили факт отримання відповідачкою кредитних коштів, а також те, що судом першої інстанції були порушені норм процесуального права в частині прийняття доказів, - колегія суддів вважає необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано належних та допустимих доказів того, що вона не підписували кредитний договір чи інших доказів, які б спростували заявлені позовні вимоги.

А тому, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта є його припущеннями, які нічим не підтверджені та є такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.

Крім того, вказані доводи були предметом дослідження судом першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2023 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко