Справа № 177/787/23
Провадження № 2-о/177/37/23
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.04.2023 м. Кривий Ріг

Суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Суботіна С. А. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту родинних відносин, -
В С Т А Н О В И В:
Представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Олешицька В.Е., звернулася до суду засобами поштового зв`язку з указаною заявою, отриманою судом 20.04.2023 та просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , як між рідним батьком та сином.

В обґрунтування вимог представник заявника зазначає, що у заявника ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_2 . Після запровадження воєнного стану в Україні ОСОБА_2 10.03.2022 став на захист Батьківщини за загальною мобілізацією та перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . При виконанні обов`язків з несення військової служби 01.10.2022, південніше населеного пункту Нововоронцовка Нововоронцовького району Херсонської області, від отримання поранення, несумісного з життям, унаслідок ворожого обстрілу позицій підрозділу з боку збройних сил російської федерації, під час виконання бойового завдання по захисту територіальної цілісності та суверенітету України через агресію російської федерації загинув син заявника, - ОСОБА_2 . Будучи батьком загиблого військовослужбовця, заявник 21.03.2023 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою щодо отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина, який боронив Батьківщину. При перевірці наданих заявником документів, зокрема на підтвердження наявності між ним та його сином ОСОБА_2 родинних відносин, виявлено наявність суперечностей та невідповідність їх даних у написанні прізвища, а саме « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 », що викликало труднощі в реалізації права заявника на отримання одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з чим, заявник змушений звернутися до суду з даною заявою.
Дослідивши зміст заяви, додані документи, суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому, у порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.
Перелік юридичних фактів, які встановлює суд, міститься у ч. 1 ст. 315ЦПК України.
Разом з тим, ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33-35 зазначила про те, що вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження в ній
Верховний Суд, врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, визнає недопустимим ініціювання судового провадження в порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування в провадженні в порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим, та зазначив, що суд повинен врахувати правову мету заявника звернення до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.
Аналогічні по суті висновки викладені в постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 23.05.2022 у справі № 539/4118/19 та у постанові Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22.
Так, при зверненні до суду, необхідність встановлення відповідного юридичного факту ОСОБА_1 пов`язував з виникненням у нього права на отримання одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця.
Як передбачено ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві, здійснюється в порядку і на умовах, установлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За приписами ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у пп. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно з ч. 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.
Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити з суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
З огляду на викладене, слід дійти висновку, що вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин між ним та ОСОБА_2 , який загинув під час участі у бойових діях, як батька та сина, пов`язано з доведенням наявності підстав для підтвердження за ним певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця та не пов`язано з будь-якими цивільними правами та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням.
Оскільки законодавство передбачає спеціальний порядок отримання особою одноразової грошової допомоги, тому в окремому провадженні цивільного судочинства не може бути встановлений юридичний факт, який фактично підтверджує належність заявника до певної категорії осіб.
За існуючих правовідносин, ОСОБА_1 , з метою отримання грошової допомоги, повинен звернутися до відповідного органу державної влади разом із підтверджувальними документами, з якими він пов`язує виникнення в нього такого права, а у разі отримання відмови чи залишення звернення без належного реагування, тощо, - оскаржити такі рішення, дії (бездіяльність) у судовому порядку.
Тобто, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує в сфері публічно-правових відносин, відтак, не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.
Оскільки рішення, його неприйняття або відмова в призначенні одноразової грошової допомоги здійснюється суб`єктами владних повноважень, згідно зі ст. 5 КАС України, відповідний спір має розглядатись за встановленими цим Кодексом правилами.
Необхідність вирішення таких спорів у порядку адміністративного судочинства підтверджується й правовими позиціями Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду, у постановах від 17.04.2019 у справі №456/1258/17, від 02.04.2020 у справі №357/13948/16-а, від 12.11.2020 у справі №822/630/17, від 06.07.2022 в справі №240/5809/18.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
З огляду на викладене, вважаю, що вказаний факт, який має юридичне значення, не може бути встановлений у порядку окремого провадження в цивільному судочинстві, а має розглядатися в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, що зумовлює застосування наслідків, передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України, тому приходжу до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження.
Керуючись ст.ст. 260-261, 315, 353, 354 ЦПК України, суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі № 177/787/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту родинних відносин.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання та підписання суддею.

Суддя: