Справа №487/2414/21
Провадження № 22-ц/812/656/23
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 липня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за відсутності учасників справи належним чином повідомлених про місце, дату та час розгляду справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану адвокатом

Головченком Олександром Андрійовичем

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2023 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Павловою Ж.П., дата складання повного тексту не зазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора комунального підприємства «Енерго» Лубінської Олени Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікютас», про визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування державної реєстрації права власності

В С Т А Н О В И В:

14 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , державного реєстратора комунального підприємства «Енерго» Лубінської О.М., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікютас» (далі ТОВ «Нікютас»), про визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування державної реєстрації права власності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що вона на підставі договору дарування від 06 жовтня 2017 року є власником 18/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 .

В цілому домоволодіння складається з житлового будинку за літ. А1 житловою площею 92,4кв.м., загальною площею 124,5 кв.м., житлового будинку за літ.Б1, житловою площею 31,6 кв.м., загальною площею 38,4 кв.м., житлового будинку літ.Г1, житловою площею 67,8 кв.м., загальною площею 145,9 кв.м., до них прилягають: гараж літ. В, сарай літ. Д, сарай літ. Д1, вбиральня літ. Е, шия погріба літ И, споруди №5, огорожа №3,4.

28 грудня 2020 року Заводським районним судом м. Миколаєва була постановлена ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до, в тому числі, і неї ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , виділення в користування ОСОБА_4 , що є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 , земельну ділянку, що необхідна для обслуговування будинку.

Їй стало відомо, що ОСОБА_2 є власником 33/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №181089397,їй частці присвоєно окрему адресу буд. АДРЕСА_2 з окремим житловим будинком літ.Г, загальною площею 91.1 кв.м., житловою площею 38.3 кв.м. на підставі технічного паспорту №20 виданого 30 серпня 2019 року ТОВ «Нікютас», довідки про присвоєння адреси №15-1695 виданої 13 вересня 2019 року департаменту містобудування та архітектури Миколаївської міської ради. Згідно вказаного витягу ОСОБА_2 є власником розміром частки 1/1

Однак, ОСОБА_2 згідно свідоцтва про спадщину за законом є власником 33/100 часток домоволодіння і саме свідоцтво є правовстановлюючим документом.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачає таких документів, як технічний паспорт та довідка, для реєстрації права власності та не є документами, які відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Варто відзначити, що ні ТОВ «Нікютас», ні КП «Енерго» згідно інформації з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містять в своїй діяльності такого напрямку господарської діяльності як виготовлення технічних паспортів на об`єкти нерухомого майна і реєстрації права власності.

Технічний паспорт, довідка ТОВ «Нікютас» та довідка про присвоєння адреси в розумінні пункту 14 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є документами, які відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

В установленому порядку право спільної власності відповідачка не припинила, частки між іншими співвласниками не перерозподілялись.

Посилаючись на те, що позивач є власником 18/100 часток спільної власності, а відповідач фактично безпідставно здійснила реєстрацію свого права на 33/100 часток шляхом виділення в окрему адресу з фактичним привласненням усього житлового будинку літ.Г-1, відсутність жодного правового технічного документу, який би підтверджував наявність житлового будинку літ. Г або літ.Г-1 загальною площею 91.1 кв.м., позивач просила скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 за літ Г. загальною площею 91.1 кв.м., житловою площею 38.3 кв.м. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції встановивши, що технічний паспорт, довідка ТОВ «Нікютас» та довідка про присвоєння адреси в силу п.14 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є тими документами, які відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Проте, позивач, який є співвласником ОСОБА_2 , не довів яким чином рішення державного реєстратора зачіпає його права.

Спірний будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирним. Співвласники володіють та користуються належними їм приміщеннями у квартирах. Порядок користування земельною ділянкою, на якій співвласники будували господарські будівлі та споруди, може бути визначений за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва, провадження у якому зупинено до розгляду вказаної справи за первісними ідеальними частками, які існували до присвоєння окремої адреси власнику 33/100 часток спірного домоволодіння по АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 ..

Крім того, право власності позивача на належні йому приміщення у спірному будинку та господарські будівлі та споруди фактично залишилося непорушним.

Посилання представника позивача на те, що зареєстроване право власності ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 за літ.Г1 загальною площею 91,1 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м. перешкоджає позивачу у можливості придбати частку житлового будинку належну відповідачці, у разі її продажу та відсутності можливості розпоряджатись своєю часткою для здійснення реєстрації членів сім`ї та неможливість встановлення дійсних часток усіх співвласників суд вважав хибним.

Також суд зазначив, що співвласники будинку не позбавлені права укласти між собою договір про визначення нових часток у спірному будинку або визначити частки між співвласниками на підставі рішення суду.

В апеляційній скарзі адвокат Головченко О.А, який діє в інтересах ОСОБА_1 , вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а тому просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Так, зокрема зазначав, що в спірному рішенні суд першої інстанції хоча і визнає порушення реєстрації, зазначає вірні норми, проте робить суперечливі висновки від встановлених обставин справи до самого висновку, які геть протилежні та ґрунтуються на тому, що пропонуються шляхи вирішення таких труднощів, які виникатимуть, які в свою чергу нічого спільного не мають з тим, що такі труднощі взагалі без цієї протиправної реєстрації не виникли б і при одночасно з цим позивачка не довела порушення її законних інтересів.

Окрім того, суд першої інстанції не вказав, які саме доводи служили йому обставиною визнати присвоєння спірної адреси, яка згідно до наданих позивачкою документів носять рекомендований характер: у справі №487/7470/20 суд не буде здійснювати усунення порушень, які зазнала позивачка в зв`язку з виділенням відповідачкою в окрему адресу.

Зазначає, що докази порушення права спільної часткової власності вже є тим фактом, що позивачка також є співвласницею і її право користування, розпорядження ускладнюється (законних інтересів) внаслідок реєстрації права власності за окремою адресою - визначаються не доказами, а нормами діючого законодавства які такі відносини регулюють.

Більш того, суд зазначає на фактичний стан знаходження виділеного відповідачкою адресою у праві спільної часткової власності, але реєстратор, які буде проводити відповідні реєстраційні дії, як приклад, не буде виходити за окремою фактичною адресою і перевіряти чи є таке майно у спільній частковій власності, що в свою чергу призведе до можливого зловживання правом.

У разі додержання відповідачкою встановленої процедури проходження такого питання, у позивачки не виникли б відповідні труднощі та ризики, про що вже раніше зазначено.

Також апелянт зазначає, що навіть та обставина, що адреса має тільки рекомендаційний характер, в установленому порядку не визначалась. - інформація в реєстрі речових прав на нерухоме майно відображає недостовірну і протиправну інформацію, що додатково ускладнює становище позивачки, з огляду на те, що реєстратор фактично створив нове право власності співвласниці (відповідачці), а не здійснив лише реєстрацію правових документів, що суперечить визначенню за ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і з огляду на те. що нумерація за окремою адресою у встановленому порядку не присвоювалась, - виникатиме правова невизначеність зокрема і щодо права спільної часткової власності, адже залишатимуться інші питанні, в тому числі і щодо розпорядженням спільної часткової власності, користування ним та здійснення поліпшень, тощо.

Правом на подачу відзиві відповідачі та треті особи не скористалися.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що в силу частини 2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідно до довідки КП « Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 10 серпня 2021 року відповідно до паперових носіїв інвентарної справи станом на 28 грудня 2012 року власниками домоволодіння АДРЕСА_1 є: ОСОБА_5 -19/200 часток, ОСОБА_6 -19/200 часток, ОСОБА_7 -10/100 часток, ОСОБА_8 -78/600 часток( на підставі договору дарування від 25 листопада 2002 року), ОСОБА_9 -7/100 часток, ОСОБА_10 -33/100 часток, ОСОБА_11 - 9/50 часток( а.с.53).

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав власниками домоволодіння є: ОСОБА_5 - 19/100 часток ( на підставі договору купівлі- продажу від 15 грудня 2015 року та свідоцтва про право на спадщину від 13 травня 2008 року), ОСОБА_12 -10/100 часток ( на підставі договору від 28 грудня 2015 року), ОСОБА_8 -78/600 часток ( на підставі договору дарування від 25 листопада 2002 року), ОСОБА_13 , яка належні їй на підставі договору дарування від 13 квітня 2019 року, 7/100 часток виділила у нову адресу АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 18/100 часток та ОСОБА_2 , яка належні їй на праві власності 33/100 частко виділила у нову адрес АДРЕСА_2 .

Зважаючи на викладене домоволодіння по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності.

За договором дарування від 06 жовтня 2017 року ОСОБА_14 подарувала ОСОБА_15 18/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.6,6а, 8-10).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30 серпня 2017 року посвідченого державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 отримала у власність 33/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 і її право на вказану частку цього ж дня було зареєстровано у Державному реєстрації речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності( а.с.14,15).

У цілому домоволодіння в якому позивачеві та відповідачеві належать відповідні частки складається з житлового будинку за літ. А1 житловою площею 92,4кв.м., загальною площею 124,5 кв.м., житлового будинку за літ.Б1, житловою площею 31,6 кв.м., загальною площею 38,4 кв.м., житлового будинку літ.Г1, житловою площею 67,8 кв.м., загальною площею 145,9 кв.м., до них прилягають: гараж літ. В, сарай літ. Д, сарай літ. Д1, вбиральня літ. Е, шия погріба літ И, споруди №5, огорожа №3,4.

30 серпня 2019 року ТОВ «Нікютас» ОСОБА_2 було видано технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 - на житловий будинок літ.Г-1, загальною площею 91.1 кв.м., житловою площею 38.3 кв.м.( а.с.17).

13 вересня 2019 року відповідно до довідки №15-1695, частині житлового будинку літ. Г (приміщення №6-1по №6-7) загальною площею 91.1 кв.м. з відповідними господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , департаментом архітектури та містобудування запропоновано присвоїти поштову адресу АДРЕСА_2 .

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер 48549752 від 06 вересня 2019 року державним реєстратором КП «Енерго» Лубінською О.М. на підставі технічного паспорту №20 виданого 30 серпня 2019 року ТОВ «Нікютас», довідки про присвоєння адреси №15-1695 виданої 13 вересня 2019 року департаментом містобудування та архітектури Миколаївської міської ради за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок літ. Г-1 загальною площею 91.1 кв.м., житловою площею 38.3 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 ( а.с.13).

У зв`язку з поділом об`єкта нерухомості речове право ОСОБА_2 було погашено.

Між тим, відповідно до копії технічного паспорту надано до суду позивачем, житловий будинок літ. Г1 по АДРЕСА_1 складається із підвалу 5-1 площею 34.6 кв.м., квартири АДРЕСА_4 приміщення з 6-1 по 6-7 загальною площею 56.5 кв.м., житловою площею 38.3 кв.м. та квартири АДРЕСА_5 приміщення з 7-2 до 7-8 загальною площею 54.8 кв.м., житловою площею 29.5 кв.м., а всього загальною площею 145.9 кв.м., житловою площею 67.8 кв.м.( а.с.8-10).

Із копії технічного паспорту надано до суду відповіадчем вбачається, що житловий будинок літ.Г1, технічну інвентаризацію якого проведено за заявою ОСОБА_2 має загальну площу 91.1 кв.м., житлову площу 38.3 кв.м. (а.с.17).

При цьому, у зазначених документах, відомості про те, що житловий будинок літ. Г1, який фактично належить відповідачеві, відсутні.

З метою захисту порушених прав в результаті реєстрації права власності за ОСОБА_2 на житловий будинок літ.Г1 по АДРЕСА_2 без дотримання вимог закону ОСОБА_1 звернулася до суду та просила скасувати державну реєстрацію права власності за відповідачем, посилаючись при цьому на порушення, які допущено державним реєстратором КП «Енерго».

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що технічний паспорт, довідка ТОВ «Нікютас» та довідка про присвоєння адреси в силу п.14 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є тими документами, які відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Проте, позивач, який є співвласником ОСОБА_2 , не довів яким чином рішення державного реєстратора зачіпає його права.

Колегія судді не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Правоприватної власності є не порушеним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У частині першій статті 321 ЦК України передбачено, що право власностіє непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Правовідносини у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - закон № 1952).

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону № 1952 державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 5 частини п`ятої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус (державний реєстратор) відмовляє у державній реєстрації прав якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (далі - об`єкти нерухомого майна), крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна (далі - суб`єкти господарювання) при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55 (далі Інструкція).

Відповідно до п.1.2 Інструкції, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна .

Розділом 2 Інструкції встановлено порядок поділу об`єктів нерухомого майна

Так, за пунктом 2.1 цього розділу об`єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 N 127зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за N 582/5773 (із змінами), а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об`єкти нерухомого майна.

Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами (пункт 2.4.).

Згідно з пунктом 2.5, при підготовці документів про поділ нерухомого майна суб`єкти господарювання проводять такі дії: уточнюється кількість основних будинків і допоміжних будівель, що входять до складу об`єкта нерухомого майна, виявляються і вносяться до матеріалів технічної інвентаризації поточні зміни в будинках, будівлях, спорудах; за відсутності нотаріально посвідченого договору чи рішення суду щодо порядку користування будинками, будівлями та спорудами беруться до уваги заяви всіх співвласників, підписи яких засвідчені нотаріально.

Після цього готується Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (пункт 2.6).

Відповідно до пункту 3.1 розділу 3, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна.

У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів.

За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку (пункт 3.3. розділу 3).

Згідно пункту 3.4, при розрахунку частки кожного співвласника в будинку необхідно визначити всю внутрішню площу будинку, а також площу, яка належить кожному співвласнику окремо відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 N 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за N 582/5773 (із змінами).

Суб`єкт господарювання готує Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2) для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності( пункт 3.10).

При цьому слід врахувати, що поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна.

Присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна в період з 01 липня 2019 року по 31 грудня 2020 року було врегульовано Тимчасовим порядком реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна( далі Порядок), затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 27 березня 2019 року №367 «Деякі питання дерегуляції господарської діяльності.

Відповідно до абзацу 2 пункт 6 Порядку, рішення про присвоєння або зміну адреси об`єкта будівництва, об`єкта нерухомого майна відповідно до цього Порядку приймає уповноважений орган містобудування та архітектури (далі - уповноважений орган з присвоєння адреси).

Уповноваженим органом з присвоєння адреси може бути:

виконавчий орган сільської, селищної, міської ради - якщо об`єкт розташований у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради;

районні в м. Києві державні адміністрації - якщо об`єкт розташований у межах території, на яку поширюються повноваження районної у м. Києві державної адміністрації;

місцева державна адміністрація - якщо об`єкт розташований у межах території, на яку не поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради або районних у м. Києві державних адміністрацій.

Відповідно до п.19 розділу Порядок зміни адреси об`єкта нерухомого майна підставами для зміни адреси об`єкта нерухомого майна є:

зміни в адміністративно-територіальному устрої;

зміна назви адміністративно-територіальної одиниці, вулиці або назви гідрографічного, соціально-економічного, природно-заповідного або іншого подібного об`єкта;

об`єднання та поділ вулиць;

об`єднання, поділ об`єкта нерухомого майна, виділення частки з об`єкта нерухомого майна;

упорядкування нумерації об`єктів нерухомого майна.

Згідно пункту 20, уповноважений орган з присвоєння адреси протягом 30 календарних днів з дня настання обставин, визначених абзацами другим - четвертим та абзацом шостим пункту 19 цього Порядку:

приймає рішення про зміну відповідного реквізиту адреси об`єкта нерухомого майна;

оприлюднює рішення про зміну реквізиту адреси об`єкта нерухомого майна на своєму офіційному веб-сайті (за наявності) або в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження (за відсутності веб-сайту);

забезпечує внесення інформації про зміну реквізиту адреси об`єкта нерухомого майна до реєстру адрес.

За приписами пункту 21, для зміни адреси об`єкта нерухомого майна у разі об`єднання, поділу об`єкта нерухомого майна або виділення частки з об`єкта нерухомого майна (крім квартири, житлового або нежитлового приміщення тощо), подаються такі документи:

заява власника (співвласників) об`єкта нерухомого майна про зміну адреси із зазначенням раніше присвоєної адреси об`єкта нерухомого майна, відомостей про документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його об`єднання, поділу або виділення частки, ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб);

документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його об`єднання, поділу або виділення частки, - якщо право власності на об`єкт не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадків, коли об`єкт нерухомого майна створюється шляхом поділу, об`єднання або виділення без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення), - якщо такий документ не внесений до єдиного реєстру документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів;

технічний паспорт на новостворений об`єкт нерухомого майна.

Копії документів, які подаються для зміни адреси об`єкта нерухомого майна, засвідчуються власником (співвласником) (його представником).

Документи для зміни адреси об`єкта нерухомого майна подаються власником (співвласником) (далі - заявник) об`єкта нерухомого майна (його представником) відповідно до частини першої та абзацу другого частини четвертої статті 9 Закону України Про адміністративні послуги( пункт 22).

Згідно з ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції на час здійснення оскаржуваних реєстраційних дій, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 5 частини п`ятої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус (державний реєстратор) відмовляє у державній реєстрації прав якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до частини 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 2 ст. 18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, що діяла на момент реєстрації прав за Відповідачем 2 (далі - Закон), встановлено, що порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок). Такий Порядок було затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року.

Пунктом 20 (в редакції що діяла на момент реєстрації прав власності за Відповідачем 2) вказаного Порядку встановлено, що у разі проведення державної реєстрації права власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва вперше, у тому числі у результаті поділу, виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна, державний реєстратор за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру прав відкриває новий розділ у цьому Реєстрі з присвоєнням реєстраційного номера об`єкту нерухомого майна, об`єкту незавершеного будівництва та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства.

За наявності зареєстрованих речових прав на такий об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва або обтяжень таких прав у спеціальному розділі Державного реєстру прав, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу у Державному реєстрі прав переносить такі відомості про речові права на таке майно та їх обтяження, про суб`єктів цих прав до відповідного відкритого розділу.

У разі коли відкриття розділу у Державному реєстрі прав здійснюється у результаті поділу, виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна, державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу у Державному реєстрі прав переносить відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про суб`єктів цих прав щодо об`єкта нерухомого майна, який поділяється, частка з якого виділяється, або щодо об`єктів нерухомого майна, які об`єднуються, до відповідних розділів, відкритих на кожний з новостворених об`єктів нерухомого майна.

Отже, державний реєстратор відкриває новий розділ з присвоєнням реєстраційного номера об`єкту нерухомого майна лише у разі проведення державної реєстрації права власності на окремий Індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна.

Пунктом 54 Порядку визначено, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом поділу майна, у тому числі в результаті виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, або об`єднання майна, проводиться за умови наявності технічної можливості такого поділу або об`єднання нерухомого майна та можливості використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин.

Для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу або об`єднання, подаються: документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його поділу або об`єднання (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадків, коли об`єкт нерухомого майна створюється шляхом поділу або об`єднання без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення); технічний паспорт на новостворений об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків поділу або об`єднання таких об`єктів нерухомого майна, як квартира, житлове або нежитлове приміщення тощо).

Відповідно пункту 55 Порядку, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу або об`єднання майна, що перебуває у спільній власності, крім документів, передбачених пунктом 54 цього Порядку, також подається письмова згода всіх співвласників на проведення поділу або об`єднання майна, що перебуває у спільній власності.

У разі коли в результаті поділу або об`єднання майна, що перебуває у спільній власності, змінюється розмір часток у такому праві спільної власності, також подається письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на таке майно.

При цьому право спільної власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу або об`єднання майна, не припиняється.

Згідно з пунктом 56 Порядку для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються:

1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду;

2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки.

У разі коли в результаті виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, у співвласників, які не здійснювали виділ в натурі частки, змінюється розмір часток у праві спільної власності, подається також письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на таке майно.

Під час проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що залишається у спільній власності після виділу в натурі частки одного із співвласників, державний реєстратор зазначає рівні частки у праві спільної часткової власності на таке майно, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту, або якщо інше не встановлено законом.

Отже, хоча технічний паспорт та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси дійсно не є правовстановлюючими документами, проте надання цих документів є обов`язковим для державної реєстрації права власності відповідно до пунктів 55-56 Порядку. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення не звернув на це належної уваги.

Дослідженими судом документами технічної інвентаризації підтверджено, що будинок літ. Г1, загагльною площею 91.1 кв.м, житловою площею 38.3 кв.м., який за інформацією, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, має адресу АДРЕСА_2 утворився в результаті поділу нерухомого майна - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, реєстрація права власності на створений в результаті поділу будинок літ. Г1, як на окремий об`єкт нерухомого майна, відбулася поза відома інших співвласників домоволодіння, без оформлення прав власності на земельну ділянку за цією адресою та без здійснення у встановленому законом порядку поділу домоволодіння суб`єктами права власності на окремі об`єкти нерухомого майна.

Договорів про поділ домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , або виділ зі складу цього домоволодіння будинку літ. Г1 не укладалось, рішення суду не приймалося.

В період реєстрації права власності на будинок літ.Г1 за відповідачем ОСОБА_2 -присвоєння адреси здійснено на підставі довідки про присвоєння адреси №15-1695 виданої 13 вересня 2019 року департаментом містобудування та архітектури Миколаївської міської ради.

Згідно з листом Миколаївської міської ради №6877/02.02.01-40/14/21 від 22 вересня 2021 року, рішення виконавчим комітетом Миколаївської міської ради та Миколаївської. міською радою щодо присвоєнні окремої адреси об`єкту нерухомого майна, належного ОСОБА_2 АДРЕСА_2 , не приймалося (а.с. 69).

Отже, присвоєння та реєстрація нерухомого об`єкту за адреесою АДРЕСА_2 здійснено в порушення вимог Тимчасового порядку реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 27 березня 2019 року №367.

Таким чином, державний реєстратор КП «Енерго» Лубінська О.М. своїми діями порушила право власності ОСОБА_1 та зареєструвала за ОСОБА_2 нерухоме майно, яке на праві спільної часткової власності належить співвласникам домоволодіння по АДРЕСА_1 , в тому числі і позивачеві, без його поділу у встановленому законом порядку.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач довела належними доказами, що відповідач безпідставно здійснила реєстрацію права власності на 33/100 часток шляхом виділу в окрему адресу житлового будинку літ. Г1 з фактичним привласненням всього будинку літ.Г-1, що входить до домоволодіння по АДРЕСА_1 , а відтак, державна реєстрація відбулася за відсутності правової підстави, всупереч встановленому законом порядку та є незаконною.

За такого, відтак висновок суду про недоведеність факту порушення прав позивача на належну їй частку спростовується зібраними по справі доказами.

Отже, доводи представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Головченка О.А., аведені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні належні докази набуття права власності відповідачем на будинок літ.Г1 за адресою АДРЕСА_1 та на земельну ділянку на якій розташований цей будинок. Матеріали справи не містять документів на підтвердження відведення, передання у власність або користування ОСОБА_2 земельної ділянки за цією адресою, а також належних доказів про присвоєння у встановленому законом порядку адреси місця розташування будинку.

Таким чином, оскільки під час розгляду справи встановлено недотримання державним реєстратором вимог, передбачених ст. ст. 11, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, при реєстрації права власності за ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позову про скасування відповідного рішення про державну реєстрацію права власності є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права та інтересу є належним, так як підтверджується судовою практикою Верховного Суду (постанови Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 645/3067/19, від 17.08.2022 № 450/441/19, від 22.08.2022 у справі № 597/977/21).

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, скасувавши оскаржуване рішення суду та ухваливши нове про задоволення позову.

Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга задоволена, а рішення суду першої інстанції скасоване, то відповідач має відшкодувати понесені позивачеві судові витрати у розмірі 2270 грн. ( 908 грн., сплачені при зверненні до суду з позовом та 1362 грн., сплачені за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Головченком Олександром Андрійовичем, задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора комунального підприємства «Енерго» Лубінської Олени Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікютас», про визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування державної реєстрації права власності - задовольнити.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок літ.Г-1 загальною площею 91.1 кв.м., житловою площею 38.3 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_2 , запис від 06 вересня 2019 року №33103628, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 48549752 від 06 вересня 2019 року, зареєстрованого реєстратором Лубінською Оленою Миколаївною Комунального підприємства «Енерго».

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 2270 ( дві тисячі двісті сімдесят )грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 07 липня 2023 року.