Дата документу 20.04.2023 Справа № 334/2667/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/764/23 Головуючий у 1-й інстанції: Турбина Т.Ф.
Є.У.№ 334/2667/22 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Подліянової Г.С..,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води,

за апеляційною скаргою Концерну «Міські теплові мережі» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

В обґрунтування своїх вимог Концерн «Міські теплові мережі» зазначив, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , та отримують послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води). У період з 01.09.2014 по 31.01.2021 позивач надав послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) у вказане вище житлове приміщення на загальну суму 31 170,70 грн., проте через часткову сплату за надані послуги утворилась заборгованість у розмірі 25 039,77 грн.

На підставі викладеного Концерн «МТМ» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 14 510,64 грн., що утворилась за період з 01.08.2015 по 31.10.2021, зі ОСОБА_2 заборгованість у сумі 10 529,14 грн., що утворилась за період з 01.08.2015 по 19.08.2020, а також вирішити питання стосовно розподілу судових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2022 року позов Концерну «Міські теплові мережі» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 20.07.2019 по 20.08.2020 у загальному розмірі 5830,49 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 21.08.2020 по 31.10.2021 у сумі 3981,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, у сумі 486,28 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, у сумі 486,28 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання, мають заборгованість зі сплати за отриманні послуги, яка підлягає стягненню на користь «МТМ» в межах строків позовної давності, про застосування якої було зроблено заяву до ухвалення судового рішення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Концерн «Міські теплові мережі» подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що судом не враховано, що Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом у липні 2022 року, під час дії карантину на території України, який діє з 12 березня 2020 року .

Копія апеляційної скарги і ухвали про відкриття апеляційного провадження направлені відповідачам за зареєстрованою адресою її місця проживання, повернулися до суду не врученими із позначкою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Інформація про відкриття апеляцій провадження відповідачу ОСОБА_2 була доставлена до електронного її кабінету 22.03.2023 року.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі», суд першої інстанції виходив із їх доведеності та обґрунтованості, та стягнув заборгованість за комунальні послуги в межах строків позовної давності.

Проте в повній мірі з такими висновками погодитися не можна з огляду на таке.

Встановлено, що згідно зі статутом концерну «МТМ», основною метою діяльності концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну. Концерн «МТМ» є власником виробленої теплової енергії.

Матеріалами справи підтверджується, що наймачами вказаного житлового приміщення та споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води являються відповідачі у справі - ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає за вказаною адресою з 26.08.1999 по теперішній час, та ОСОБА_2 , яка була зареєстрована та проживала за вказаною адресою з 31.10.1995 по 20.08.2020.

З наведеного вбачається, що між сторонами виникли правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання, що регулюються загальними нормами Цивільного кодексу України, що регулюють договірні відносини, Житловим кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005р., з подальшими змінами та доповненнями.

Згідно доводів позову і наданого на підтвердження розрахунку заборгованості за особовим рахунком НОМЕР_1 , за період з 01.08.2015 по 31.10.2021 позивач надав послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 31170,70 грн.

Сплачено за спірний період було 5750,58 грн., погашено за рахунок субсидії 380,36 грн., а відтак, заборгованість за період з 01.08.2015 по 31.10.2021 становить 25039,77 грн.

Відповідачі звернулись із заявами про застосування позовної давності.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтями 64, 67, 68 ЖК України передбачено, що наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язанням, пов`язаним з найманням житла. Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в встановленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004, який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019, а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09.11.2017 який введено в дію з 01.05.2019, правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004, залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Пунктом 1 ч.1 ст.20 вказаного Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п.11, 17 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005№630 (далі Правила №630), плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а уразі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Згідно з п.18 Правил №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з п.20, 21 Правил №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

Згідно з п.п.29, 30 Правил №630, споживач має право на зменшення розміру плати у разі, зокрема, тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено обов`язок відповідача, як споживача послуг позивача, своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за ст. 25 вказаного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

Відповідачі по справі як споживачі комунальних послуг в порушення вищевказаних норм діючого законодавства належним чином не виконували свої зобов`язання щодо оплати послуг за спожиту теплову енергію, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період 01.08.2015 по 31.10.2021 року на загальну суму 31170,70 грн.

Проте було сплачено за спірний період було 5750,58 грн., погашено за рахунок субсидії 380,36 грн., борг заборгованості за період з 01.08.2015 по 31.10.2021 склав у розмірі 25039,77 грн.

Судом першої інстанції враховано позовну давність, яка встановлюється тривалістю у три роки, оскільки відповідно до ст..ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Концерн «МТМ» звернулося до суду з позовом 19 липня 2022 року, сума заборгованості, що утворилася у період з 01.08.2015 по 31.10.2021, врахувавши трирічний строк позовної давності, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що борг за період з 01.08. 2015 по 19.07.2019 стягненню не підлягає, зазначивши, що поважності причин пропуску строку позовної давності щодо частини позовних вимог позивачем не наведено.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається часткова оплата наданих послуг у період з лютого 2016 по квітень 2017 року, в тому числі за рахунок субсидії.

Оскільки такі дії свідчать про визнання лише певної частини (періодичних платежів), то вони не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача стягнуто заборгованість, яка утворилася за період з 20.07.2019 по 31.10.2021 включно, і складає 9811,99 грн.

При цьому судом враховано, що за період з 20.07.2019 по 20.08.2020 зобов`язання з оплати заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, яка становить 5830,49 грн., покладається на обох відповідачів солідарно.

За наступний період споживачем послуг централізованого опалення та постачання гарячої води являлась лише ОСОБА_3 , а тому заборгованість за період з 21.08.2020 по 31.10.2021 у сумі 3981,50 грн. стягнуто з ОСОБА_3 .

Проте, суд першої інстанції не врахував, що згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання.

В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року шляхом внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Отже заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача Концерн «МТМ» за період з березня 2017 по 20 серпня 2020 р. з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно складає 19 927,91 грн.

За наступний період споживачем послуг централізованого опалення та постачання гарячої води являлась лише ОСОБА_3 , а тому заборгованість за період з 21.08.2020 по 31.10.2021 у сумі 3981,50 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_3 .

Часткова оплата комунальних послуг не є підставою для переривання строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.264 Цивільного Кодексу України строк позовної давності переривається разом з учиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. При цьому визнання боргу повинно бути усвідомленим та свідчити про те, що особа згодна з його наявністю. Коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць, і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі. Якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу, ніж нараховано, виконавець на власний розсуд може віднести надлишок та непозначену суму до сплати заборгованості за попередні періоди.

В цьому випадку суду потрібно встановлювати намір особи: чи хотіла вона сплатити попередню заборгованість або це помилка робітника банку, який не вказав місяць, або особа не знала, що оплачує попередній період, із чим не згодна. Усвідомлена оплата за попередній період є підставою для переривання строку позовної давності. У випадку помилки чи незнання ця ж дія є підставою для застосування ч.1 ст.267 Цивільного Кодексу України. Підстави для переривання строку позовної давності в цьому випадку відсутні.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду першої інстанції про пропуск позивачем строків позовної давності частково знайшли своє підтвердження, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні, на користь Концерну підлягає стягненню заборгованість за надані послуги за період з березня 2017 по жовтень 2021 включно.

На підставі ст.141 ч.1 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374,376, 381-384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2022 року у цій справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з березня 2017 по 20.08.2020 у загальному розмірі 19 927,91 грн. (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот двадцять сім гривень 91 копійка).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 21.08.2020 по 31.10.2021 у сумі 3981,50 грн. (три тисячі дев`ятсот вісімдесят одна гривня 50 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, у сумі 2961,25 грн. (дві тисячі дев`ятсот шістдесят одна тисяча 25 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, у сумі 2961,25 грн. (дві тисячі дев`ятсот шістдесят одна тисяча 25 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий І.В. Кочеткова
Судді А.В. Дашковська

Г.С.Подліянова