Єдиний унікальний номер №445/923/17
Провадження № 2/943/97/2023
У Х В А Л А

про відмову у прийнятті позовної заяви

06 липня 2023 року

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Журибіди Б.М.

при секретарі Пирка В.М.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як правонаступників ОСОБА_5 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державного реєстратора прав на нерухоме майно Глинянської міської ради Золочівського району Гукової Оксани Анатоліївни, Приватного нотаріуса Золочівського нотаріального округу Львівської області Швець Ольги Володимирівни, Приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Береш Любові Іванівни, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6 про визнання незаконною та скасування реєстрації права власності, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 (правонаступники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), третіх осіб Золочівської міської ради, про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в:

В переведенні Буського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за означеним позовом.

На адресу суду 16.05.2023 року надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_8 . Остання просить прийняти дану позовну заяву про вступ її у справу в якості третьої особи, витребувати у ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в її користь земельну ділянку площею 0,1107 га, яка є частиною земельної ділянки за кадастровим № :01:011:0035 площею 0,30 га та розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_1 заперечила проти прийняття даної позовної заяви ОСОБА_9 , оскільки така є передчасною, додавши, що власники нерухомого майна, відповідно до чинного законодавства, набувають права власності на земельну ділянку, зокрема розташовану під об`єктом нерухомого майна, за рішенням відповідної ради, а остання до Золочівської міської ради з клопотанням щодо відведення у власність земельної ділянки не зверталася.

Представник відповідача, адвокат Алексеєнко А.А. не заперечив проти прийняття позовної заяви ОСОБА_9 до матеріалів справи, зазначивши, що підставність подання такої може бути вирішена під час судового розгляду.

Інші учасники справи за викликом суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Вислухавши думку представників сторін, вивчивши матеріали справи, матеріали позовної заяви ОСОБА_9 , суд приходить до висновку, що в прийнятті позовної заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 53 ЦПК України, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Зазначена стаття чітко регламентує, що самостійні вимоги третіх осіб повинні стосуватися предмету спору. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, та благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір. Задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, робить неможливим задоволення вимог позивача щодо цього предмету спору.

Так, предметом позовних вимог Золочівської міської ради у справі № 445/923/17 є визнання незаконною та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку на АДРЕСА_1 , а також витребування даної земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Свої позовні вимоги міська рада обґрунтовує тим, що земельна ділянка вибула з комунальної власності поза її волею, а право власності було зареєстровано без належних на те правових підстав, доказом чого є, зокрема, і судові рішення апеляційної та касаційної інстанцій у справі №813/4482/16.

В обґрунтування своїх позовних вимог гр. ОСОБА_9 посилається та той факт, що вона набула право власності на земельну ділянку на підставі договору дарування укладеного між нею та гр. ОСОБА_10 .

Гр. ОСОБА_9 посилається на положення ст. 120 Земельного кодексу України, відповідно до якої:

1. У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті;

2. У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.

При вчиненні правочину, який передбачає перехід права власності на частку у праві спільної власності на такий об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

У відповідності до положень ст. 83 Земельного кодексу України, земельна ділянка на АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:011:0035 відноситься до земель комунальної власності, та у відповідності до положень ст. 12 зазначеного Кодексу повноваження з розпорядження зазначеною земельною ділянкою, її передачі у власність чи надання у користування, організації землеустрою, здійснення контролю за використанням та охороною, додержанням земельного та екологічного законодавства належать органу місцевого самоврядування Золочівській міській раді.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, землю, природні ресурси тощо. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Гр. ОСОБА_10 та гр. ОСОБА_9 не набули та не оформляли право власності на земельну ділянку під об`єктом нерухомого майна на АДРЕСА_2 , не звертались до Золочівської міської ради з відповідним клопотанням.

А отже, предмет позовних вимог гр. ОСОБА_9 начебто порушене право власності на земельну ділянку, на якій розташований належний їй об`єкт нерухомого майна, ніколи не існувало, а відтак, не може бути відновлене в судовому порядку.

Для реалізації права земельну ділянку, яка розташована під об`єктом нерухомого майна її власнику, в даному випадку гр. ОСОБА_9 , слід звернутись до Золочівської міської ради з клопотанням щодо відведення такої земельної ділянки у власність.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного позивачем способу захисту змісту порушеного права. Обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Аналогічна позиція висловлена Вищим господарським судом України у постанові від 15 липня 2015 року у справі № 915/1833/14.

Відповідно до ч. 1, п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Разом з тим, слід звернути увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Як зазначив Верховний суд України у постанові від 21 травня 2012 року у справі 6-20цс11, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Верховний суд України в листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» зазначив, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження). У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)). Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Гр. ОСОБА_9 , формулюючи позовні вимоги, повинна відштовхуватись від тих наданих їй законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права. Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права у суспільстві.

Гр. ОСОБА_9 звернулася з позовом про витребування з чужого незаконного володіння частини земельної ділянки, на якій розташоване її нерухоме майно. Однак, гр. ОСОБА_9 стверджує, що частина земельної ділянки, що є предметом позовних вимог, вибула з її володіння. Твердження про те, що спірна земельна ділянка була її власністю є не підтвердженим жодними письмовими доказами.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» «речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації».

До позовної заяви гр. ОСОБА_9 не долучила жодних доказів про державну реєстрацію речових прав на спірну земельну ділянку. Отже, фактично немає доказів набуття гр. ОСОБА_9 чи ОСОБА_10 прав на вищевказану земельну ділянку.

Посилання гр. ОСОБА_9 на положення ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, як передумови набуття права власності на спірну земельну ділянку, є безпідставними. Враховуючи наведене, положення щодо переходу права власності на земельну ділянку у зв`язку з набуттям права власності на об`єкт нерухомого майна, розміщеного на ній, у даному випадку не можуть бути застосовані.

Керуючисьст. ст. 53, 195 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

У прийнятті до спільного розгляду позовної заяви третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_8 у цивільній справі за позовом Золочівської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як правонаступників ОСОБА_5 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державного реєстратора прав на нерухоме майно Глинянської міської ради Золочівського району Гукової Оксани Анатоліївни, Приватного нотаріуса Золочівського нотаріального округу Львівської області Швець Ольги Володимирівни, Приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Береш Любові Іванівни - відмовити та повернути даний позов заявникові.

Роз`яснити, що відмова у прийнятті позовної заяви не перешкоджає зверненню з позовом у загальному порядку, передбаченому ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 12 липня 2023 року.

Суддя Б. М. Журибіда