Номер провадження: 22-ц/813/4956/23
Справа № 493/343/20
Головуючий у першій інстанції Тітова Т. П.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарова М.В., Стахова Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Пінькової К.Ю.,

учасники справи:

заявник ПП «Левчик»

представник заявника - ОСОБА_1

скаржник - ОСОБА_2

представник скаржника - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Осокіна Сергія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2

на ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 16 січня 2023 року, ухвалене у складі судді Тітової Т.П., у приміщенні того ж суду

у цивільній справі заявою представника відповідача ПП «Левчик» - адвоката Танірвердієва Асима Довлат-огли про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПП «Левчик», за участю третьої особи: сектору державної реєстрації юридичного відділу Балтської міської ради Одеської області, про визнання договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заяви

13.12.2022 року від представника відповідача ПП «Левчик» - адвоката Танірвердієва Асима Довлат-огли надійшла заява про стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу на користь ПП «Левчик» у розмірі 20000 грн. Представник відповідача посилається на те, що позивач як особа, яка підписала Договір, об`єктивно і беззаперечно мала знати про це, а отже ОСОБА_2 умисно і недобросовісно звернувся до суду із завідомо безпідставним позовом.

Короткий зміст ухвали суду

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 16 січня 2023 року заяву представника відповідача ПП «Левчик» - адвоката Танірвердієва Асима Довлат-огли про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПП «Левчик» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що оцінюючи дії позивача на предмет необґрунтованості, суд наголошує на тому, що право на судовий захист гарантовано позивачу Конституцією України. Проте реалізація такого права позивачем у будь-якому випадку зачіпає та має вплив на права та інтереси особи, визначеної ним в якості відповідача. Отримавши звернений до себе позов, відповідач цілком логічно з метою ефективного захисту своїх прав був змушений звертатися за професійною правничою допомогою адвоката, яка є оплачуваною працею. Суд зазначав, що подання заяви про залишення позову без розгляду є виключно свідомим волевиявленням позивача і вчинення ним цієї дії не нівелює наслідків отримання відповідачем правової допомоги адвоката, яка потребує оплати. При цьому самим фактом звернення до суду із такою заявою позивач визнав підстави для відмови в позові, а отже необґрунтованість вчинення ним відповідної процесуальної дії.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 28 січня 2023 року звернувся поштою до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою. В поданій апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 16 січня 2023 року та ухвалити нове рішення про залишення заяви про стягнення судових витрат без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що суду не надано доказів фактичної оплати з боку відповідача заявленої до стягнення суми витрат, не надано доказів обґрунтованості та співмірності заявленої до стягнення суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю судових засідань, не надано доказів розумності суми вказаних витрат. Стороною відповідача не надано доказів виконання відповідачем пункту 4.3 Договору про надання правової допомоги від 18.04.2019 року, тобто в заяві зазначено про стягнення витрат, але цю суму не можна назвати витратами, оскільки заявлена до стягнення сума фактично не витрачена відповідачем, ця сума тільки прописана в додатковій угоді від 05.05.2020 року, відповідачем не виконаний договірний обов?язок щодо оплати будь-яких послуг. Крім того, скаржник проаналізувавши п. 2 Додаткової угоди від 05.05.2020 року, прийшов до висновку, що договірний обов?язок у відповідача по оплаті гонорару виникає після набрання законної сили судовим рішенням по суті у справі 493/343/20, але жоден з доданих до заяви договорів не визначає порядок оплати послуг адвокатів у випадку не вирішення справи судовим рішенням по суті. Ухвала суду про залишення позову без розгляду не є судовим рішенням по суті. 3 наведеного вбачається, що, оскільки по даній справі не відбулося судове рішення по у суті, то обов?язок по оплаті гонорару у відповідача не виникає, що виключає правові підстави задоволення заяви, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню. До того ж до заяви не доданий узгоджений сторонами акт приймання-передачі. Окрім того, додані до заяви додаткові угоди від 05.05. 2020 року та від 21.10.2022 року укладені на підставі та на виконання договору про надання правової допомоги від 18.04.2019 року, в якому чітко зазначено, що правову допомогу надають адвокати Комісар, Вєлєв, Черепанов, але в жодній угоді не зазначений адвокат Танірвердієв Асим як і не зазначено, що даний адвокат є членом адвокатського об?єднання «ЛЕГІСТ». Наведені відповідачем в заяві чисельні цитати з судових справ не можуть підмінити та змінити викладені в ЦПК України положення, які регламентують порядок стягнення судових витрат. В даному випадку на думку скаржника судом першої інстанції порушені вимоги ст. 137 ЦПК України, а тому оскаржувана ухвала є протиправною та підлягає скасуванню. Крім того, судом порушені процесуальні права ОСОБА_2 та його представника - адвоката Осокіна С. Ю., оскільки сторона позивача не була належним чином сповіщена про наявність в суді заяви відповідача про стягнення судових витрат, не була обізнана із змістом заяви та додатків, не була належним чином сповіщена про дату та час розгляду цієї заяви, а відтак була позбавлена можливості прийняти участь в цьому судовому розгляді, надати заперечення та в законний спосіб вплинути на думку суду. Крім того, сторона позивача не згодна з тим, що подача позивачем позову та інші процесуальні дії були необґрунтованими, до даного часу позивач вважає, що спірний договір оренди не підписував. Оскаржувану ухвалу ОСОБА_2 отримав 21.01.2023 року.

Відзив на апеляційну скаргу

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги представник ПП "Левчик"звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 16.01.2023 року без змін.

В обгрунтування відзиву зазначено, що скаржник звертав увагу на обставину відсутності доказів фактичної сплати витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб?єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява №37083.03, пункт 106)». Згідно з додатковою угодою від 05.05.2020 № 05/20 (копія наявна в матеріалах справи) до договору про надання правової допомоги від 18.04.2019 № 18/04/19 (копія наявна в матеріалах справи) розмір гонорару адвоката підлягає сплаті протягом одного року після набрання законної сили судовим рішенням по суті у справі № 493/343/20. Отже, станом на день постановлення ухвали Балтського районного суду Одеської області від 16.01.2023 у справі № 493/343/20 (далі - Ухвала) подання доказів щодо сплати витрат на професійну правничу не вимагається, враховуючи характер складених правовідносин (узгоджених домовленостей між адвокатом і клієнтом) та актуальну правову позицію Верховного Суду щодо відповідних правовідносин. Скаржник вважає, що ПП «Левчик» як сторона, яка заявляє клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, має доводити обґрунтованість, розумність. співмірність розміру гонорару адвоката. Наголошували на тому, що вказана позиція скаржника не заслуговує на увагу суду, оскільки чинним процесуальним законодавством покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Повідомлений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах, зокрема, від 08.04.2019 по справі № 922/619/19, від 09.04.2019 по справі № 826/2689/15, від 16.05.2019 по справі № 823/2638/19. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц сформувала висновок щодо застосування норм права: «Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони». Таким чином, суд першої інстанції за відсутності будь-яких заперечень скаржника на заяву ПП «Левчик» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, не втрутившись у правовідносини між ПП «Левчик» і АО «Лєгіст» щодо розміру гонорару адвоката. дотримався положень ЦІК України і висновків Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права. Скаржник стверджує, що договірними відносинами між ПП «Левчик» і АО «Легіст» не узгоджено порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у випадку залишення позову без розгляду. Згідно з додатковою угодою від 05.05.2020 № 05/20 до договору про надання правової допомоги від 18.04.2019 № 18/04/19: «Сторони узгодили, що Клієнт протягом одного року після набрання законної сили судовим рішенням по суті у справі Ло 493/343/20 зобов?язаний шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднания або внесення готівкою в касу Адвокатського об`єднання у повному обсязі сплатити вартість послуг (гонорар) Адвокатського об?єднання. встановлену у п. 1 цієї додаткової угоди, д також укласти акт приймання-передачі». Звертали увагу, що поняття «судове рішення» і «рішення суду» не є тотожними. В додатковій угоді від 05.05.2020 М° 05/20 до договору про надання правової допомоги від 18.04.2019 № 18/04/19 застосовано саме поняття «судове рішення», що включає в себе ухвалу суду. При цьому, «по суті» в контексті узгоджених домовленостей включає будь-яке судове рішення, яким остаточно вирішено долю справи. Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 07.12.2022 у справі № 493/343/20, яку не оскаржено в апеляційному порядку, залишено без розгляду позовну заяву скаржника, а отже, саме ухвала від 07.12.2022 вважається судовим рішенням по суті справи, та протягом одного року після набрання нею законної сили ПП «Левчик» має сплатити гонорар адвоката і укласти акт приймання-передачі. Думка скаржника, що у ПП «Левчик» не виникнуло обов`язку щодо сплати гонорару адвоката, тобто надані адвокатами послуги є безкоштовними, - є логічно неспроможною. На думку скаржника, адвоката Танірвердієва А.Д. не уповноважено представляти інтереси ПП «Левчик» Згідно з договором про надання правової допомоги від 18.04.2019 № 18/04/19: «Предметом цього Договору є надання Адвокатським об?єднанням, в особі адвокатів Комісара Олега Вікторовича таабо Велева Івана Івановича, такабо Черепанова Олександра Вікторовича правової допомоги Клієнту, консультацій та роз 'яснень з питань кримінального, цивільного, господарського, адміністративного та податкового права; організація ведення претензійно-позовної роботи по матеріалам, що підготовлені Клієнтом; надання Клієнту правової допомоги щодо захисту прав та представлення інтересів останнього перед правоохоронними органами, в судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування (веденні справ)». В подальшому, враховуючи поповнення адвокатського складу АО «Лєгіст», укладено додаткову угоду від 21.10.2022 № 10/22 (копія наявна в матеріалах справи) до договору про надання правової допомоги від 18.04.2019 № 18/04/19, відповідно до якої: «Сторони дійшли взаємної згоди викласти п. 1.1 Договору у наступній редакції: «Адвокатське об`єднання (в особі адвокатів-учасників) зобов?язується надавати Клієнту правову допомогу, консультації та роз?яснення з питань будь-якої галузі права, у справах про адміністративні правопорушення тощо; вести претензійно-позовну роботу; захищати права та представляти інтереси Клієнта перед суб?єктами державної реєстрації, державними реєстраторами, нотаріусами, правоохоронними органами, приватними виконавцями, фізичними особами, в судах всіх інстанцій, органах державної виконавчої служби, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а Клієнт зобов?язується сплатити вартість послуг (гонорар) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її падання в обсязі, на умовах, визначених Договором». Станом на день постановлення Ухвали адвокатами-учасниками АО «Лєгіст» були ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_1 , а наразі склад ще поповнено адвокатом Мурашком І.С. Постановою КМУ від 16.12.2022 № 1422 відновлено доступ до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань обмеженої раніше внаслідок введення воєнного стану на території України, а отже, скаржник мав можливість самостійно перевірити склад учасників АО «Лєгіст» До того ж адвокату Осокіну С.Ю. має бути відомо, що ордер адвоката в частині організаційної форми адвокатської діяльності формується в кабінеті адвоката автоматично (неможливо внести зміни самостійно) на підставі відомостей з ЄРАУ. В матеріалах справи наявна копія ордера адвоката Танірвердієва А.Д. від 25.11.2022 № 1207615, додана до клопотання від 01.12.2022, в якій на підставі внесених до ЄРАУ відомостей чітко зазначено найменування - АО «Легіст». Таким чином, участь адвоката Танірвердієва А.Д. у справі № 493/343/20 є належною, а доводи скаржника про зворотне - не заслуговують на увагу. У Скарзі виділено ч. 3 ст. 137 ЦПК України щодо обов?язку подати детальний опис робіт, водночас скаржником не наведено будь-яких аргументів. Разом з тим, звертали увагу суду апеляційної інстанції на те, що заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу містить посилання на постанови Верховного Суду від 28.12.2020 по справі № 640/18402/19, від 31.01.2022 у справі є 185/542 1/21, згідно з якими за змістом норма щодо обов?язку подати детальний опис робіт запроваджена для визначения розміру витрат, тоді як встановлення гонорару адвоката у фіксованому розмірі не залежить від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, а отже, розмір витрат с визначеним відповідно - подання детального опису робіт не вимагається. Таким чином, подання опису робіт, враховуючи характер складених правовідносин (узгоджених домовленостей між адвокатом і клієнтом), не вимагається. При цьому, неподання опису робіт жодним чином не обмежує скаржника, у тому числі у можливості довести неспівмірність витрат ПП «Левчик» на професійну правничу допомогу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зазначила: «133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тошо.». Скаржник переконує, що заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу він не отримав, а розгляд такої заяви відбувся за його відсутності внаслідок неналежного повідомлення про дату і час судового засідання, що позбавило можливості подати заперечення на відповідну заяву. Наголошували, скаржник намагається ввести суд в оману. Як вбачається з матеріалів справи заяву про стягнення витрат ПП «Левчик» на професійну правничу допомогу надіслано з описом на електронну адресу адвоката Осокіна С.Ю., вказану ним у позовній заяві. До того ж після постановлення ухвали скаржник не звертався до суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи, водночас у Скарзі він посилається на обставини і цитує документи, що не були висвітлені в Ухвалі, зокрема, наведено умови договору про надання правової допомоги від 18.04.2019 № 18/04/19 і додаткових угод до нього. Таким чином, скаржник був обізнаний про зміст заяви про стягнення витрат ПП «Левчик» на професійну правничу допомогу, додатки до неї, однак, не скористався своїм правом подати заперечення на відповідну заяву. У Скарзі зазначено, що скаржником не допущено необґрунтованих дій. Звертали увагу суду на те, що позов обґрунтований відсутністю обставини підписання (укладання) скаржником договору від 03.02.2020 № б/н оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0829 (далі Договір). Під час розгляду справи № 493/343/20 задля доведення відсутності факту підписання Договору скаржником тричі заявлено клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, які задоволено судом першої інстанції. В матеріалах справи № 493/343/20 наявні висновки експертів від 12.02.2021 № 20-7233, від 12.04.2022 № 8262/8263/21-21, від 30.09.2022 № CE-19/117-22/12011-ПЧ, складені на виконання вимог відповідних ухвал суду. Вважали за необхідне вказати, що жодним з вищевказаних висновків експерта не підтверджено аргумент скаржника. Водночас висновками експертів від 12.04.2022 № 8262/8263/21-21 і від 30.09.2022 № CE-19/117-22/12011-ПЧ взагалі підтверджено, що саме скаржником виконано підпис на договорі. Наголошуємо на тому, що скаржник як особа, яка підписала договір, об?єктивно і беззаперечно мала знати про це, а отже, він умисно і недобросовісно звернувся до суду із завідомо безпідставним позовом.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами, передбаченими ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове рішення ухвалюється в тому ж самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час ти місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення у таких випадках: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Порядок розподілу судових витрат між учасниками справи в цивільному процесі регламентовано ст. ст. 141-142 ЦПК України, положення яких серед іншого передбачають можливість компенсації судових витрат у разі залишення позову без розгляду.

Зокрема ч. 5 ст. 142 ЦПК України передбачає право відповідача у випадку залишення позову без розгляду заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок саме необґрунтованих дій позивача.

Особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

При цьому звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

За змістом ст. 257 ЦПК України залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення рішення суду у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Стягнення з позивача понесених учасниками справи судових витрат, зокрема, у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача, а за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених учасникам справи витрат, пов`язаних з розглядом справи, останнім згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 902/136/21.

Виходячи із системного тлумачення положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача.

Оцінюючи дії позивача на предмет необґрунтованості, суд наголошує на тому, що право на судовий захист гарантовано позивачу Конституцією України. Проте реалізація такого права позивачем у будь-якому випадку зачіпає та має вплив на права та інтереси особи, визначеної ним в якості відповідача. Отримавши звернений до себе позов, відповідач цілком логічно з метою ефективного захисту своїх прав був змушений звертатися за професійною правничою допомогою адвоката, яка є оплачуваною працею.

Суд зазначає, що подання заяви про залишення позову без розгляду є виключно свідомим волевиявленням позивача і вчинення ним цієї дії не нівелює наслідків отримання відповідачем правової допомоги адвоката, яка потребує оплати. При цьому самим фактом звернення до суду із такою заявою позивач визнав підстави для відмови в позові, а отже необґрунтованість вчинення ним відповідної процесуальної дії.

Установивши, що подані відповідачем документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у своїй сукупності достатніми, тому суд першої інстанції прийшов вірного до висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апелянта про те, що суду не надано доказів фактичної оплати з боку відповідача заявленої до стягнення суми витрат, не надано доказів обґрунтованості та співмірності заявленої до стягнення суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю судових засідань, не надано доказів розумності суми вказаних витрат. Не є слушними виходячи з наступних обставин справи. Так в матеріалах справи (а.с.97зв-99зв) наявний договір про надання правової допомоги та додаткова угода які регламентують суми та порядок оплати судових витрат. Стосовно співмірності то судова колегія звертає увагу на зміст апеляційної скарги (а.с.125-126) яка не містить доказів не співмірності судових витрат, що протирічить ч.6 ст.137 ЦПК України.

Доводи апелянта про те, що судом порушені процесуальні права ОСОБА_2 та його представника - адвоката Осокіна С. Ю., оскільки сторона позивача не була належним чином сповіщена про наявність в суді заяви відповідача про стягнення судових витрат, не була обізнана із змістом заяви та додатків, не була належним чином сповіщена про дату та час розгляду цієї заяви, а відтак була позбавлена можливості прийняти участь в цьому судовому розгляді, надати заперечення та в законний спосіб вплинути на думку суду. Не є слушними виходячи з наступних обставин справи. Так в матеріалах справи (а.с.100 зв.а. наявний доказ надіслання на електронну адресу апелянта заяви про стягнення витрат та матеріалів до неї , крім того (а.с.102,104,109,110) містять докази повідомлення судом сторони позивача та його представника про дату час та місце судового розгляду питання. Відповідно до вимог чинного закону: суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове рішення ухвалюється в тому ж самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час ти місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною скаржника не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають .

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Осокіна Сергія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 16 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Н.В. Стахова