Єд.унік. 243/160/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2023 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Старовецького В.І.

за участю секретаря судового засідання Петруся Д.О.,

розглянувши у відкритомусудовому засіданні, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Вимоги обґрунтовано тим, що Сторони перебувають в шлюбі з 07 вересня 2006 року. Від шлюбу в них є двоє неповнолітніх дітей: син - ОСОБА_4 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка - ОСОБА_5 , народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказує на те, що у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, відповідачка з неповнолітніми дітьми в квітні місяці 2022 року виїхала за межі міста Слов`янська Донецької області, а 05 листопада 2022 року відповідачка разом з неповнолітніми дітьми повернулася до міста Слов`янська Донецької області. 06 листопада 2022 року відповідачка зібрала свої речи і пішла із сім`ї, син та дочка залишилися проживати із позивачем.

ОСОБА_3 пояснила, що не бажає проживати однією сім`єю і має намір розірвати шлюб, оскільки у неї буде нова сім`я. З того часу відповідачка не цікавиться життям дітей, не відвідує їх, протягом того часу як відповідачка не стала проживати разом з ними. Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, сина і дочку не відвідує, не турбується про їх духовний і фізичний розвиток, не цікавиться станом їх здоров`я, не проявляє батьківського піклування, відмовляється від його виховання. Зазначає, що все вищезазначене свідчить виключно про те, що відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Крім цього, позивач вказує на те, що він неодноразово нагадував відповідачці про необхідність виконувати свої обов`язки та надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей. Проте відповідачка ігнорує його вимоги. Тому він вважає за необхідне заявити вимогу про стягнення із відповідачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки її доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, щомісячно.

З огляду на викладене, просив суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_4 , дочки - ОСОБА_5 , а також стягнути з відповідачки аліменти на користь позивача дітей в розмірі 1/3 частки її доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, щомісячно.

Позивач ОСОБА_4 та його представник - адвокат Попкова О.В. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте направили на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, в якому також підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, проте надіслала на адресу суду заяву про визнання позовних вимог, справу просила розглянути за її відсутності.

Представник третьої особи: орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, - в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій просив суд ухвалити рішення на власний розсуд.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Його батьками зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її батьками зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки про проживання виданої Відділом з надання адміністративних послуг Слов`янської міської військової адміністрації у Краматорському районі Донецької області № 340074 - 21- 14 від 16.01.2023, з жовтня 2022 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають за адресою: АДРЕСА_1 разом із позивачем - ОСОБА_1 .

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 10.01.2023 року, остання добровільно відмовилася від батьківських прав у відношенні неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та висловила згоду на позбавлення батьківських прав. Зазначена заява засвідчена приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., зареєстровано в реєстрі за № 14.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, вбачається про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . При винесенні зазначеного висновку, органом опіки та піклування було взято до уваги те, що відповідачка добровільно відмовилася від своїх дітей, а саме надала засвідчену нотаріальну заяву, крім того на комісії , яка відбулася 09.03.2023 року, були запрошені неповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 які не заперечували проти позбавлення батьківських прав відносно них їхню матір ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України від 2002 року сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (пункти 2 і 3 статті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Женевською декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року закріплено загальні принципи захисту прав та свобод дітей, зокрема, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки.

Загальні засади забезпечення прав дитини на її належне батьківське виховання передбачені положеннями Сімейного кодексу України.

Так, згідно ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Отже, захист прав та інтересів дитини є першочерговим для держави, від імені якої на їх захист можуть виступати державні органи.

У відповідності до ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов`язки стосовно їх виховання.

Так, відповідно до приписів ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини.

Як вбачається зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 вищевказаної Конвенції батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно до п. 16 вищезазначеної Постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Положенням п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року за № 3 визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Натомість, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року у справі №212/5551/14-ц викладена позиція, яка полягає в тому, що дії батьків щодо заперечення проти позбавлення їх батьківських прав або оскарження судових рішень щодо позбавлення батьківських прав можуть розцінюватися як прагнення батьків приймати участь у вихованні дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначив, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Проте, жодного доказу щодо прагнення відповідачки займатися вихованням дітей, забезпечувати їх, доглядати, приділяти їм увагу та піклуватися про них відповідачка не надала. Крім того відповідачка ОСОБА_3 зовсім не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, про що надала добровільну згоду засвідчену нотаріусом.

Отже, доказів які б спростовували такі доводи позивача відповідачка до суду не надала.

В той же час, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд звертає увагу на те, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках.

У той же час, як вбачається зі змісту рішень ЄСПЛ «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів.

Рішенням у справі «Кірнс проти Франції» від 10 січня 2008 року ЄСПЛ наголосив про те, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Крім того, як зазначив Суд у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» та «Гнахоре проти Франції» інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини.

Ухвалою від 01 листопада 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Таким чином, аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності та беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідачі протягом тривалого періоду часу свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дитини, не займаються її вихованням, не спілкуються з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не утримують належно в матеріальному плані, не в повній мірі цікавляться її станом здоров`я, не надають доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляють до дитини батьківської турботи та уваги, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не опікуються духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечують необхідного і належного харчування та медичного догляду та і зовсім, фактично із самого народження дитина проживає разом із своєю бабусею.

Таким чином, у судовому засіданні підтверджено факт того, що відповідачка ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей, які знаходяться на вихованні та матеріальному забезпеченні ОСОБА_1 , не спілкується із дітьми, не проявляє до них щонайменшої батьківської турботи, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, хоча має таку можливість.

Тому, з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 необхідно позбавити батьківських прав відносно її дітей.

Разом з тим, згідно з приписами ч.ч. 2-3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Суд враховує, що приписами ст. 183 СК України унормовано визначення судом розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також, згідно ч. 5 ст. 183 СК України законодавцем визначено можливість для того із батьків, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - 1/4, на двох дітей - 1/3, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Суд аналізуючи вищезазначені норми матеріального права, враховуючи те, що діти: ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 які проживають з батьком - позивачем, мають право на отримання аліментів від своєї біологічної матері навіть після позбавлення її батьківських прав, а тому дійшов висновку про задоволення позовної вимоги, щодо стягнення з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття.

Вказаний розмір аліментів забезпечить отримання коштів на утримання в розмірі, що є мінімальний, але гарантований державою для дітей відповідного віку та забезпечить їм належне утримання й гармонійний розвиток.

Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України).

Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору керується Главою 8 ЦПК України, а тому вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору, в розмірі 1073,60 грн, сплаченої ним при подачі позову про позбавлення батьківських прав, а також, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів, тому з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 164, 166, 180 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» п. 15, 16, 18 ППВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягувати із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, починаючи з 20 січня 2023 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття, після чого аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, до повноліття останньої дитини.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 судові витрати у вигляді судового збору, в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 до державного бюджету судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. р/р UA0026001, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 у м. Лимані Донецької областіУ відповідності до п.п.15.5 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду В.І. Старовецький