Справа № 354/436/18
Провадження № 2/354/83/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 липня 2023 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області у складі:

Головуючої судді: Остап`юк М.В.

при секретарях судового засідання: Андрійків А.Я., Дрозди Я.І.

з участю сторін:

прокурора: Римарука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Карпатського національного природного парку до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки у власність держави,

ВСТАНОВИВ:

15.05.2018 перший заступник керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області звернувся до Суду в інтересах держави в особі Карпатського національного природного парку до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 07.03.2014 № НОМЕР_1 на земельну ділянку природно-заповідного фонду, площею 0, 0477 га з кадастровим номером :21:008:0412, розташовану у АДРЕСА_1 та витребування земельної ділянки у власність держави.

Позов обгрунтовано тим, що 07.03.2014 відповідач ОСОБА_1 отримав Свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 на земельну ділянку природно-заповідного фонду, площею 0, 0477 га з кадастровим номером :21:008:0412, розташовану у АДРЕСА_1 . Однак, вказана земельна ділянка накладається на земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні Карпатського національного парку. Площа накладки становить 0, 0477 га.

Передача спірної земельної ділянки відбулася з порушенням вимог законодавства внаслідок зловживання службовою особою начальником Говерлянського ПОНДВ Карпатського національного природного парку ОСОБА_2 своїми службовими обов`язками. Ухвалою Яремчанського міського суду від 12.04.2018 ОСОБА_2 на підставі статті 49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364 КК України, а позовну заяву прокурора залишено без розгляду.

Станом на час подання позову, 15.05.2018, Карпатський національний природний парк не звернувся до Суду із відповідним позовом.

Тому, прокурор, керуючись вимогами ЦПК України та Закону України «Про прокуратуру», звертається до суду із вказаним позовом з метою захисту інтересів держави.

Прокурор просить визнання недійсним свідоцтво про право власності від 07.03.2014 № НОМЕР_1 на земельну ділянку природно-заповідного фонду, площею 0, 0477 га з кадастровим номером :21:008:0412, та витребувати спірну земельну ділянку у власність держави.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області у складі судді Іванова А.П. від 17.05.2018 відкрито провадження у справі.

Справа перебувала у провадженні Суду у складі судді Іванова А.П. до 07.08.2018.

04.04.2019 відбувся повторний авторозподіл судової справи між суддями у зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Іванова А.П. до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області. Справа передана для розгляду судді Польській М.В.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 14.05.2019 суддею Польською М.В. справа прийнята до провадження.

03.08.2020 відбувся повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Польської М.В. до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області для здійснення правосуддя. Справа передана на розгляд судді М.В. Остап`юк.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27.08.2020 справа прийняття суддею Остап`юк М.В. до провадження.

16.12.2020 Прокурор, у порядку статті 49 ЦПК України, подав заяву про зміну позовних вимог. Просив визнати недійсним свідоцтво про право власності від 07.03.2014 № НОМЕР_1 на земельну ділянку природно-заповідного фонду, площею 0, 0477 га з кадастровим номером :21:008:0412; витребувати у ОСОБА_1 спірну земельну ділянку з чужого незаконного володіння у власність держави в особі Карпатського національного природного парку; встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого прийняте судове рішення є підставою внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0, 0477 га з кадастровим номером :21:008:0412, розташовану в АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 08.12.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Не заперечив щодо заочного розгляду справи.

Представник позивача Карпатського національного природного парку просила задовольнити позов у повному обсязі. Не заперечила щодо заочного розгляду справи.

Відповідач, будучи неодноразово повідомленим про дату та час судових засідань, в тому числі розміщенням судових повісток на сайті судової влади України, більше, ніж двічі, в судове засідання не з`явився та не повідомив причини неявки. Від нього не надійшло клопотання про перенесення слухання справи, відзив на позовну заяву не надав суду, а тому вважаю за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

З урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 167, частиною першою статті 170 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

За змістом положень частин першої та четвертої статті 56 ЦПК України, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор може звертатися до суду із заявами про захист державних чи суспільних інтересів.

У травні 2018 року прокурор звернувся в інтересах держави із даною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку та повернення спірної земельної ділянки.

16.12.2020 прокурор змінив позовні вимоги, просив визнати недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку та витребувати земельну ділянки у власність держави, встановивши відповідний порядок виконання судового рішення.

Підставами позову прокурор зазначив незаконність передачі ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0, 0477 га з кадастровим номером :21:008:0412, розташовану в АДРЕСА_1 , оскільки така земельна ділянка розташована на території Карпатського національного природного парку, відноситься до земель природно-заповідного фонду та передана Відповідачу шляхом зловживання службовими обов`язками посадовою особою Говерлянського ПОНДВ Карпатського НПП, що встановлено у судовому рішенні, ухваленому за результатами розгляду кримінальної справи, порушеної відносно нього.

Пояснив, що пред`явлення позову обумовлене необхідністю захисту інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Статтею 19 ЗК України визначено категорії земель, зокрема, це землі природо-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Згідно з частинами другою та третьою статті 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Згідно з частиною третьою статті 1 Земельного кодексу України використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За змістом частин першої та другої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів регулюються Законом України «Про природно-заповідний фонд України».

У преамбулі Закону зазначається, що природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища.

У зв`язку з цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

До земель природно-заповідного фонду відносяться природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об`єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, пам`ятки природи, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва (стаття 44 Земельного кодексу України, стаття 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).

Указані статті імперативно відносять землі, яким встановлено статус територій чи об`єктів природно-заповідного фонду, до категорії земель природно-заповідного фонду за фактом знаходження на них об`єктів, які мають спеціальний статус та перебувають під особливою державною охороною.

Судом встановлено, що у постійному користуванні Карпатського національного природного парку перебувають землі природно-заповідного використання, площею 10920,74 га, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею від 29.12.2001, виданого на підставі рішення 18 сесії 3 скл. Яремчанської міської ради народних депутатів від 27.12.2001 № 189-3/2001 (т.1, а.с. 138).

Судовим розглядом також встановлено, що ОСОБА_3 належить на праві власності земельна ділянка, площею 0, 0477 га з кадастровим номером :21:008:0412, розташована в АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності № 18753326 від 07.03.2014.

Прокурор оскаржує вказане Свідоцтво, оскільки стверджує, що зазначена вище земельна ділянка відноситься до земель природно-заповідного фонду та перебуває у користування Карпатського національного природного парку.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території природних заповідників, заповідні зони біосферних заповідників, землі та інші природні ресурси, надані національним природним паркам, є власністю Українського народу.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю у поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Так, пунктом «г» частини четвертої статті 84 ЗК України у редакцїї чинній на час виникнення спірних правовідносин визначено, що землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом, не можуть передаватись із державної у приватну власність.

Таким чином, законодавством чітко передбачалося, що землі під об`єктами природно-заповідного фонду у приватну власність не передаються.

У ході судового розгляду з`ясовано, що 05.06.2015 слідчим порушено кримінальне провадження за № 0000006 про обвинувачення начальника Говерлянського ПОНДВ Карпатського НПП Максимюка В.П. у зловживанні службовим становищем в інтересах третьої особи за частиною першою статті 364 КК України.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 12.04.2018 року було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності начальника Говерлянського ПОНДВ Карпатського НПП ОСОБА_2 .

Разом з тим, зі змісту вказаної ухвали Яремчанського міського суду вбачається, що ОСОБА_2 , зловживаючи службовим становищем, діючи в інтересах ОСОБА_1 , достовірно знаючи, що земельна ділянка площею 0, 0477 га, розташована в АДРЕСА_1 відноситься до території Говерлянського ПОНДВ Карпатського НПП та розташована у кварталі 4 виділ 33, тобто відноситься до земель природно-заповідного фонду, які не підлягають передачі в приватну власність, на початку лютого 2014 року, в порушення вимог статтей 44, 83, 84, 149, 150, 151 Земельного кодексу України, грубо порушуючи вимоги наказу Карпатського НПП № 2 від 05.01.2012 «Про порядок погодження меж між земельними ділянками громадян та землями Карпатського НПП», всупереч своїй посадовій інструкції, завірив власним підписом та скріпив відтиском трикутного штампу Говерлянського ПОНДВ Карпатського НПП земельно-кадастровий план земельної ділянки площею 0, 0477 на, на якому зазначено, що вона відноситься до категорії земель населеного пункту смт. Ворохта Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, що фактично не відповідає дійсності, при тому, що незадовго до цього ОСОБА_2 , як начальний Говерлянського ПОНДВ Карпатського НПП скріпив відтиском трикутного штампу Говерлянського ПОНДВ Карпатського НПП земельно-кадастровий план суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 , площею 0, 1941 га, на якому зазначено, що земельна ділянка площею 0, 0477 га знаходиться на території Карпатського НПП.

На підставі погодженого ОСОБА_2 земельно-кадастрового плану земельної ділянки площею 0, 0477 на ім`я ОСОБА_1 спеціалістами ТОВ «АЛЬЯНС-КОНСАЛТИНГ ІФ» було виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, після чого земельній ділянці площею 0, 0477 га був присвоєний кадастровий номер :21:008:0412 з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, а 07.03.2014 на ім`я ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 на вказану вище земельну ділянку.

Відповідно до Висновку експерта № 2545/2546 від 23.01.2018 за результатами проведеної судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи по матеріалах зазначеного вище кримінального провадження, земельна ділянка площею 0, 0477 га, кадастровий номер :21:008:0412 у АДРЕСА_1 , яка 07.03.2014 була передана у власність ОСОБА_1 накладається на земельні ділянки, які перебувають в постійному користуванні Карпатського національного природного парку. Площа накладання становить 0, 0477 га (а.с. 13).

Таким чином, спірна земельна ділянка, яка зареєстрована на праві власності за відповідачем ОСОБА_1 є землею природно-заповідного фонду, яка відповідно до частини четвертої статті 84 ЗК України у приватну власність не передається.

Наведені обставини не заперечені Стороною відповідача, якою також не надано жодних інших, протилежних доказів, на спростовання факту розташування спірної земельної ділянки на території земель Карпатського національного природного парку.

Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, другою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Керуючись зазначеними вище положеннями законодавства, проаналізувавши долучені до справи докази у їх сукупності, логічному взаємозв`язку та в контексті принципу «достатності доказів», а саме: висновок експерта № 2545/2546 від 23.01.2018, згідно з яким земельна ділянка площею 0, 0477 га, кадастровий номер :21:008:0412 у АДРЕСА_1 , яка 07.03.2014 була передана у власність ОСОБА_1 накладається на земельні ділянки, які перебувають в постійному користуванні Карпатського національного природного парку; ухвалу Яремчанського міського суду від 12.04.2018, постановлену за результатами розгляду зазначеної вище кримінальної справи, де зазначається про те, що начальником Говерлянського ПОНДВ підписано земельно-кадастровий план спірної земельної ділянки всупереч вимог законодавства, Суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка, як земельна ділянка яка віднесена до земель національного природного парку не може передаватися у власність, а тому Свідоцтво про право власності № 18753326 від 07.03.2014 на спірну земельну ділянку, видане на ім`я ОСОБА_1 не відповідає положенням законодавства.

Звертаючись до Суду в інтересах держави з позовом, Прокурор просив визнати недійсним державний акт та в кінцевих позовних вимогах просив витребувати земельну ділянку.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, у тому числі, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України).

Наведені способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані із позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Аналізуючи обраний прокурором спосіб захисту про витребування спірної земельної ділянки, який відноситься до віндикаційного способу захисту, Суд враховує висновки Верховного Суду.

Зокрема, у Постанові від 22 червня 2022 року у справі № 752/3093/19 (провадження № 61-76св21) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що повернення державі земельної ділянки природо-заповідного фонду призначення необхідно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця цієї ділянки.

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями, стосовно яких діє чітка заборона на передачу їх у приватну власність із метою будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями), є неможливим (подібні висновки Великої Палати Верховного Суду викладено у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Отже, зайняття спірних земельних ділянок із порушенням положень ЗК України необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельні ділянки потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки (див. пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, а також пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суд від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших.

Водночас застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня вересня 2022 року у справі 910/14224/20, провадження № 12-20гс22).

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19).

Виходячи з викладеного, враховуючи зазначені вище висновки Верховного суду, з огляду на те, що заявлено вимогу щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності від 07.03.2014 № НОМЕР_1 на земельну ділянку природно-заповідного фонду та витребування земельної ділянки у власність держави, що відноситься до віндикаційного способу захисту, а отже, обрано неефективний спосіб захисту порушених прав, що є підставою для відмови в позові.

Керуючись статтями 152, 167, 170, 391 ЦК України, статтями 1, 3, 18, 19, 44, 84, 152 ЗК України, статтями 4, 5, 12, 56, 76, 80, 81, 84,128, 259, 263, 280 ЦПК України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог Першого заступника керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Карпатського національного природного парку до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 07.03.2014 № НОМЕР_1 на земельну ділянку природно-заповідного фонду та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння у власність держави - відмовити в зв`язку з обранням неналежного способу захисту.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду у загальному порядку може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Перший заступник керівника Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області: 78400, м. Надвірна, майдан Шевченка, 39, Івано-Франківської області.

Позивач: Карпатський національний природний парк, ідентифікаційний код юридичної особи: 05509323, місцезнаходження юридичної особи: 78501, вулиця Василя Стуса, 6, м. Яремче, Івано-Франківської області.

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 10 липня 2023 року.

Головуючий суддя: М. В. Остап`юк