Провадження № 22-ц/812/731/23 Суддя першої інстанції Волкова О.І.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 липня 2023 року м. Миколаїв Справа № 486/1414/17

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Волкової О.І., в залі судового засідання в м. Южноукраїнськ, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2017 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Доводи позову обґрунтовано тим, що 07 червня 2013 року між Акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції Клієнта було укладено кредитну угоду, відповідно до умов заяви № 003-14190-070613.

Відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 34 300.00 грн.

Відповідач скористався кредитною лінією, але станом на 06 жовтня 2017 року не виконав належним чином зобов`язання за Договором, в результаті чого у нього виникла прострочена заборгованість у сумі 71 224. 54 грн.

Кредитна лінія відкрита на невизначений термін і не була закрита за заявою відповідача, а строк дії договору 364 календарних дні, що передбачено умовами пропозиції, з якими погодився відповідач, останній платіж у погашення заборгованості був здійснений у межах строків позовної давності, передбачених статтями 257, 264 ЦК України, з позовними вимогами позивач звернувся в межах строків позовної давності, передбачених статтею 257 ЦК України, які повинні відраховуватись з дати останнього платежу за кредитним договором.

Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 71 224.54 грн.

Розглядаючи справу суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач уточнив позовні вимоги, зазначивши суму боргу в розмірі 72 34954 грн надавши додаткові пояснення.

Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 січня 2018 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 71 224.54 грн та судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 травня 2020 року суд змінив позивача у справі № 486/1414/17 з ПАТ «Дельта Банк» на Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» (далі - ТОВ «ФК «ПАРІС»), а також змінив стягувача у виконавчому листі № 486/1414/17.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 лютого 2021 року скасовано заочне рішення цього ж суду від 12 січня 2018 року.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено з підстав не надання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «ФК «ПАРІС» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що одночасно при подачі позову про стягнення з відповідача заборгованості були долучені належні та допустимі докази на обґрунтування заявлених позовних вимог, а саме: договір від 07 червня 2023 року № 003-14190-070613, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем; розрахунок заборгованості, виписки по картковому рахунку, які в свою чергу підтверджують факт укладення договору між сторонами, факт видачі кредиту, факт надання відповідачу платіжної картки, а також ПІН-код до платіжної картки та наявність заборгованості за кредитом.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц «банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.»

В свою чергу відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не були надані суду належні документи на підтвердження обставин на підставі яких він заперечує щодо позову. Якщо відповідач не згоден із нарахованою сумою заборгованості за кредитом, то в свою чергу мав зазначити з якими саме сумами заборгованості він не згоден та чому, і відповідно мав обґрунтовувати свої твердження відповідними доказами та власними розрахунками.

Тому висновки суду першої інстанції про те, що позивач при розгляді справи не надав належних та допустимих доказів та про відсутність підстав для задоволення позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи.

При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції були не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи внаслідок чого не було застосовано до спірних правовідносин норм матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

Так судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, зокрема щодо укладення договору між сторонами, встановлення кредитного ліміту відповідачу у розмірі 34 300 грн та наявної суми заборгованості відповідача перед позивачем.

Внаслідок чого суд першої інстанції при ухваленні рішення не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

В порушення норм процесуального права в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду відсутня будь-яка оцінка аргументів, доводів та доказів наданих сторонами. Натомість суд лише зазначив, що позивач при розгляді справи не надав належних та допустимих доказів, що в свою чергу не відповідає фактичним обставинам справи.

Крім того, в порушення статті 89 ЦПК України судом не були досліджені докази надані позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог, в наслідок чого суд постановив оскаржуване рішення з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 07 червня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Дельта Банк» із заявою № 003-14190-070613 (пропозицією) від 07 червня 2013 року про укладення договору на невизначений строк дії, за яким відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 з використанням платіжної картки № 1 Еволюція Локальна (на все) та встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 34 300 грн на строк 364 календарних дні.

Згідно пункту 2.1 зазначеної заяви моментом прийняття банком пропозиції щодо укладення договору, а отже укладення договору на умовах, описаних вище в цій пропозиції та Правилах договору є дата відкриття банком рахунку, визначеного пунктом 2.1 частини 2 цієї пропозиції.

Пунктом 2.5 зазначено, що до підписання цієї пропозиції відповідач був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування Рахунку (у формі встановлення ліміту Кредитної лінії) та орієнтовану сукупну вартість кредиту.

Також, пунктом 7.1 передбачено, що складовою та невід`ємною частиною Пропозиції є Правила та Тарифи Банку, з якими відповідач попередньо ознайомлений, повністю з ними згоден, розуміє їх зміст й положення яких зобов`язується неухильно дотримуватись.

Тарифами на обслуговування платіжних карток, а саме, тарифний пакет «Кредитна картка № 1 Еволюція лояльна (на все)» з якими відповідач ознайомився під особистий підпис передбачено обов`язковий мінімальний платіж, який позичальник повинен сплачувати щомісяця та, який складається з наступних складових: частки обов`язкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів, процентів за недозволений овердрафт, штрафу за прострочену заборгованість та суми заборгованості минулих періодів. Також передбачена сплата процентів, зокрема, передбачена процентна ставка за недозволений овердрафт 48.0%.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 003-14190-070613 від 07 червня 2013 року, який зроблений щомісячно з урахуванням обов`язків позичальника щодо сплати заборгованості щомісячними платежами, станом на 06 жовтня 2017 року за відповідачем рахується заборгованість у сумі 71 224. 54 грн, та складається з простроченого тіла кредиту 37 572.39 грн; відсотків 33 652.15 грн.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржене рішення суду першої інстанції не відповідає.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 стаття 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У заяві позичальника на отримання кредитної картки від 07 червня 2013 року та Тарифах до неї банківська установа, як кредитор, та ОСОБА_1 як позичальник зазначили умови, за якими здійснюються банківські послуги (відкриття банківського рахунку, строк та розмір ліміту, надання наступного ліміту після спливу строку попереднього, зобов`язання щодо порядку погашення кредиту, процентна ставка). Отже, між сторонами було укладено кредитний договір, умови якого визначені в письмових документах, які підписані сторонами договору.

Розрахунок, наданий позивачем містить достатні дані щодо строків внесення обов`язкового щомісячного платежу, строки на розмір коштів, внесених позичальником на погашення заборгованості та дату і розмір витрачених позичальником кредитних коштів. З огляду на інформацію, що міститься в розрахунку, позичальник не дотримувався умов договору щодо внесення обов`язкових щомісячних платежів у визначені строки та розміри.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом ( частина 3 стаття 12, стаття 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина 4 стаття 12 ЦПК України).

Відповідач не заперечував факт укладення кредитного договору та розрахунку заборгованості, наданого позивачем.

З огляду на встановлені обставини та надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 були порушені умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, а тому право кредитора на повернення кредитних коштів та процентів за їх користування є порушеним. Відповідно до ухвали Южноукраїнського міського суду Миколаївської області за договором від 23 квітня 2020 року право вимоги за кредитним договором від 07 червня 2013 року перейшло до ТОВ «ФК «ПАРІС».

Відповідач в заяві про перегляд заочного рішення заявив клопотання про застосування до спірних правовідносин позовної давністі.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

У силу частини 1 статті 259 ЦПК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 цієї статті).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( частина 4 статті 267 ЦК України).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів щомісяця, до 31 числа, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

За матеріалами позичальник відповідно до графіку сплати заборгованості повинен був сплатити черговий платіж до 31 липня 2013 року у розмірі 241.06 грн. Останній сплатив 209.90 грн, тобто не в повному розмірі, що вважається порушенням зобов`язання за умовами кредитного договору.

За такого у кредитора виникло право звернення до суду за захистом своїх прав на наступний день після цієї дати, а саме з 01 серпня 2013 року, що є початком перебігу позовної давності щодо кожного щомісячного платежу.

Сторони кредитного договору позовну давність за домовленістю між собою не збільшували.

Банк звернувся до суду через засоби поштового зв`язку 22 листопада 2017 року, що відповідає поштовій позначки на конверті.

З урахуванням наданого розрахунку, застосувавши позовну давність до кожного щомісячного платежу, апеляційний суд дійшов висновку, що за щомісячними обов`язковими мінімальними платежами за період з 01 лютого 2014 року по 01 листопада 2014 року (щомісячний платіж за жовтень 2014 року) на час звернення позивача до суду загальна позовна давність сплинула. З відрахуванням заборгованості за вказаний період кредитор має право на стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором станом на 06 жовтня 2017 року у розмірі 33 479.83 грн, що складається з 10 419.24 грн тіло кредиту та 23 060.59 грн заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.

Доводи відповідача, що кредитний договір укладався на один рік з посиланням на те, що на 364 дні встановлювався кредитний ліміт, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки за умовами укладеного кредитного договору строк кредитування (строк договору) сторонами не визначено, а тому відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Це право кредитора жодним строком не обмежується. Строк встановлення кредитного ліміту за наведеними нормами матеріального права не є строком виконання боржником своїх обов`язків.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи не виконав свій процесуальний обов`язок щодо встановлення наявності або відсутності фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, суд повинен визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має свої дії мотивувати, належно дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у разі незгоди з ним повністю або частково зазначити правові аргументи на його спростування.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Проте суд першої інстанції цих вимог закону не дотримався, а тому ухвалив помилкове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ПАРІС» заборгованості за кредитним договором станом на 06 жовтня 2017 року у розмірі 33 479.83 грн, що складається з 10 419.24 грн тіло кредиту та 23 060.59 грн заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати з судового збору.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, судові витрати у цій справі підлягають перерозподілу.

За результатами перегляду рішення суду першої інстанції Миколаївським апеляційним судом, апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11 квітня 2023 року скасовано та ухвалено нове, про часткове задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ПАРІС» задоволено на 46,27%, а тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ПАРІС» підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 110.48 грн (2 400 грн (сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги) х 46,27% = 1 110.48).

Позовну заяву було задоволено судом також на 46,27%.

Отже з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ПАРІС» підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 740.32 грн (1 600 грн (судовий збір сплачений при подачі позову до суду першої інстанції) х 46,27% = 740.32). Загалом з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «ПАРІС» необхідно стягнути судові витрати в розмірі 1 850.80 грн.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11 квітня 2023 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» станом на 06 жовтня 2017 року заборгованість за кредитним договором від 07 червня 2013 року у розмірі 33 479 грн 83 коп., що складається з 10 419 грн 24 коп. тіло кредиту та 23 060 грн 59 коп. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, а також 1 850.80 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 06 липня 2023 року.