18.04.2023 Провадження по справі № 2/940/65/23
Справа № 940/1096/22
РІШЕННЯ

Іменем України

18 квітня 2023 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради, про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований 23.08.2018 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1677, та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, набуте у шлюбі, ОСОБА_1 , посилаючись на те, що сімейні стосунки у них з чоловіком через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на шлюб та сімейне життя не склалися, вже кілька років вони разом не проживають, спільного побуту та господарства не ведуть, а тому вважає, що їх сім`я розпалася остаточно і зберігати її надалі недоцільно.

Крім того, ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям та здоров`ям, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на її утримання та взагалі не спілкується з дитиною.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Завальнюк В.В. не прибули. Представник позивачки до суду надав заяву про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, судова повістка, надіслана йому рекомендованим листом з повідомленням на адресу зареєстрованого місця проживання, повернулася до суду не врученою за відсутністю адресата.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 27.07.2022 року у справі № 908/3468/13, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку, суду.

Судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження (постанова Верховного Суду від 12.10.2022 року у справі № 727/5718/21), в даному випадку судова повістка ОСОБА_2 вважається врученою 01.04.2023 року.

Представник третьої особи служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради Панченко Л. в судове засідання не прибула, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 23.08.2018 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1677,що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 22.01.2021 року (а.с. 39). Від шлюбу мають малолітню дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно проживає з позивачкою (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 22.01.2021 року (а.с. 8).

В період спільного проживання сімейні стосунки у сторін через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на шлюб та сімейне життя не склалися, вже кілька років вони разом не проживають, спільного побуту та господарства не ведуть.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в суді докази, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу слід задовольнити, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони зберігати шлюб не бажають, а тому суд приходить до висновку, що їх сім`я розпалася остаточно і її збереження при таких обставинах суперечило б інтересам сторін.

Крім того, із пояснень ОСОБА_1 , викладених в позовній заяві, вбачається, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по догляду та вихованню дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не цікавиться його життям та здоров`ям, не телефонує, не спілкується з ним, не відвідує, не вітає на свята, не цікавиться розвитком дитини, матеріальної допомоги на його утримання не надає.

Наведені обставини свідчать про байдуже та безвідповідальне ставлення батька до своєї дитини.

Із висновку виконавчого комітету Тетіївської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 279 від 29.11.2022 року, вбачається, що, зважаючи на відсутність у ОСОБА_2 батьківського потенціалу, виконавчий комітет Тетіївської міської ради як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити останнього батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 22-24).

Відповідно до ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім?ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров?я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов?язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов?язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов?язками.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об?єктивного з?ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В п.16 зазначеної постанови роз?яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов?язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності , можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов?язками.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов?язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з?ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вважаючи доведеним факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов?язків по догляду та вихованню дитини на підставі з?ясованих у справі обставин, в тому числі на підставі висновку виконавчого комітету Тетіївської міської ради про доцільність позбавлення його батьківських прав, а також враховуючи, що ставлення відповідача до своєї дитини суперечить основним засадам прав та обов?язків батьків з виховання та розвитку дітей їх інтересам, суд вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 105, 110, 112, 113, 164 Сімейного кодексу України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради, про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований 23.08.2018 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1677, - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище, набуте у шлюбі, ОСОБА_1 .

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Суддя: Т.П.Косович