Справа № 128/644/23
Провадження № 22-ц/801/791/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 рокуСправа № 128/644/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в спрощеному провадженні без повідомлення учасників судового розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗПОСТАЧСЕРВІС» на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року про відмову у видачі судового наказу, постановлену суддею Вінницького районного суду Вінницької області Карпінською Ю.Ф.,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2023 році ТОВ «ГАЗПОСТАЧСЕРВІС» звернулося до суду із заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги розподілу природного газу.

Заява мотивована тим, що у заявника з боржником існують фактичні договірні відносини і остання є споживачем послуг з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 . Унаслідок нехтування боржником своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з розподілу природного газу станом на лютий 2023 утворилася заборгованість, яка боржником не погашена.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року у видачі судового наказу відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою ТОВ «ГАЗПОСТАЧСЕРВІС» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просило ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаржник вказує, що між сторонами було укладено договір приєднання, який засвідчується фактом сплати відповідачем за надані послуги. Також, зазначено, що судом не було враховано та не досліджено надані заявником розрахунки заборгованості боржника та Довідку про фінансовий стан споживача, в якій міститься інформація щодо об`ємів споживання природного газу за об`єктом споживача, суми фактично сплачені споживачем на виконання договору розподілу природного газу, а тому боржник є споживачем та отримувачем послуги з природного газу. В свою чергу, суд не взяв до уваги, що боржник частково здійснювала оплату за отриману послугу та факт споживання газу за вказаною в заяві адресою.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду відповідає.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції вій висновок мотивував тим, що до заяви про видачу судового наказу заявником не додано доказів, які б свідчили про існуванням між заявником та боржником договірних правовідносин, зокрема не додано копії договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, оскільки Типовий договір розподілу природного газу не містить дати його підписання, реквізитів та підписів сторін. Заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч.2 ст.161 ЦПК України).

Згідно з частиною 3 статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Наказне провадження - один із видів проваджень цивільного судочинства, у якому без розгляду справи по суті на підставі безспірних вимог та доказів, поданих заявником, видається судовий наказ, згідно з яким з боржника стягуються грошові кошти.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

У даній справі судом першої інстанції відмовлено у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1ст. 165 ЦПК України- заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу, а саме до заяви не додано копію договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Як вбачається з поданої до суду заяви про видачу судового наказу, заявник в заяві обґрунтував, що між сторонами було укладено договір приєднання.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з результатами статей 633,641та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявки про приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу споживачам, що розміщено на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією сторінкою у формулярах або інших стандартних формах, які можуть бути укладені лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

В даному випадку визначальним для правильного застосування норм процесуального права та можливості розгляду справи за правилами наказного провадження, яке законодавець відокремив від інших видів провадження у цивільних справах, є саме наявність укладеного між сторонами в письмовій (електронній) формі договору, а не фактичне існування договірних відносин, оскільки така обставина належить до предмета доказування.

Апеляційний суд вважає, що посилання заявника на розміщення Типового договору розподілу природного газу в установленому законом порядку та те що він є у вільному доступі є безпідставними з урахуванням наступного.

Статтею 633 ЦК України визначені такі правила щодо публічного договору: 1. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). 2. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. 3. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. 4. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. 5. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. 6. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази про те, що заявник уклав з боржником публічний договір, зокрема у формі приєднання, передбаченою у ст.634 ЦК України.

Згідно статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Із поданої заяви не вбачається доведеність виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяви про видачу судового наказу та заявником не додано до заяви доказів, які б свідчили про існуванням між заявником та боржником договірних правовідносин.

Колегія суддів наголошує на тому, що публікація на сайті є публічною офертою, що за відсутності письмового підтвердження боржника про прийняття такої пропозиції є недостатнім доказом про укладення договору.

В даному випадку визначальним для правильного застосування норм процесуального права та можливості розгляду справи за правилами наказного провадження, яке законодавець відокремив від інших видів провадження у цивільних справах, і видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, є саме наявність укладеного між сторонами в письмовій (електронній) формі договору, а не фактичне існування договірних відносин.

Доводи скаржника про те, що фактом згоди споживача на приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок постачальника за поставлений природний газ, суд вважає непідтвердженими, оскільки квитанцій про оплату, здійснену споживачем ОСОБА_1 , які б підтверджували факт згоди споживача на приєднання до умов договору, до заяви також не надано. А тому такі обставини підлягають з`ясуванню у позовному провадженні.

Відтак, факт отримання послуг боржником та розмір визначеної заявником заборгованості не є безспірним і має доводитись в порядку позовного провадження.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у видачі судового наказу, оскільки заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗПОСТАЧСЕРВІС» залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2023 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало