Справа № 756/1129/22
Провадження № 2/756/769/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2023 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,

представника позивача - адвоката Ліндаєва О.С.,

представника відповідача - адвоката Барицького П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , в якій просить визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що зазначена квартира в рівних частках належить їй та відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. 12.03.2003 за реєстровим номером 930. На підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2003, право власності на вказану квартиру було зареєстровано у Київському міському Бюро технічної інвентаризації у рівних частках за позивачем та відповідачем 13.03.2003 за реєстровим номером 32052. Оригінал договору купівлі-продажу завжди перебував у відповідача за домовленістю з позивачем, та відповідач обіцяла надати позивачу оригінал цього договору у тому випадку, якщо він знадобиться позивачу. На даний час позивач бажає відчужити свою частину квартиру іншій особі, але не може розпорядитися належним їй майном, оскільки в неї відсутній оригінал договору купівлі-продажу, і відповідачка відмовляється їй його віддавати. Намагаючи отиримати правовстановлюючий документ на квартиру іншим шляхом, позивач звернулась до КП КМР «Київське міське Бюро технічної інвентаризації», однак БТІ було повідомлено, що оригінал договору в Реєстраційній справі БТІ не зберігається та вони можуть надати його копію, яка була надана позивачу. Також, позивач звернулася із питанням видачі дублікату договору купівлі-продажу до нотаріуса, який посвідчив даний договір, який повідомив, що вказаний договір було складено у вох примірниках, з яких один видано покупцям, а другий зберігається справах приватного нотаріуса. Оскільки відповідач не звернулася за отриманням дубліката договору та не надала відомості щодо втрати або зіпсування документа, видати дублікат договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 не вбачається можливим.

Отже, позивач вважає, що визнання права власності на частку квартири буде у її випадку ефективним способом захисту, так як у разі визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири вона зможе самостійно розпоряджатися своєю часткою нерухомого майна, що є її власністю.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва 10.02.2022 прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 22.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні на вимогах позову наполягав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначав, що оригінал договору купівлі-продажу від 12.03.2003 наявний та знаходиться у відповідача, однак, відповідач відмовляється надавати позивачу оригінал правовстановлюючого документа на квартиру.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши учасників судового процесу, суд приходить до наступного висновку, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 12.03.2003, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.Б. за реєстром № 930, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 купили у рівних частках квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за № 46922 від 09.11.2021, квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (в рівних долях) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.Б. 12.03.2003 за реєстром № 930 та зареєстрованого у КП КМР «КП БТІ» 13.03.2003 за реєстровим №32052.

Оскільки позивач бажає відчужити свою частину квартиру, але не може розпорядитися належним їй майном, оскільки в неї відсутній оригінал договору купівлі-продажу, а відповідач відмовляється їй його віддавати, позивач з метою отримати правовстановлюючий документ на квартиру іншим шляхом, звернулась до КП КМР «Київське міське Бюро технічної інвентаризації».

Відповідно до відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за № 47564 від 15.11.2021 було надано лише копію договору купівлі-продажу від 12.03.2003 №930 на підставі якого була проведена реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно із відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Л.Б. №143/02-21 від 23.12.2021, договір купівлі-продажу, за яким покупці, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках складений у двох примірниках, з яких один видано покупцям, а другий зберігається у справах приватного нотаріуса. Оскільки ОСОБА_2 не звернулася за отриманням дубліката договору та не надала відомості щодо втрати або зіпсування документа, видати дублікат договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 не вбачається можливим.

Статтею 15 ЦК України гарантовано право кожного на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його власність.

Стаття 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право мирного володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пункті 37 Постанови від 07.02.2014р. №5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У п. 37 Постанови Пленум ВССУ наголошується, що виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, зокрема, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами.

Крім того, Верховний Суд України у своєму Узагальненні Аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ звертає увагу, що передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

Позивач у позові про визнання права власності є особою, яка вже є власником.

Під час розгляду цієї справи суду не надано доказів на спростування факту відсутності у позивача оригіналу договору купівлі-продажу від 12.03.2003 на квартиру АДРЕСА_1 .

Як зазначив представник відповідача оригінал договору купівлі-продажу від 12.03.2003 наявний та знаходиться у відповідача, однак, відповідач відмовляється надавати позивачу оригінал правовстановлюючого документу на квартиру.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не спростовано ті обставини, що позивач є співвласником спірної квартири, та ті обставини, що договір купівлі-продажу від 12.03.2003 не є втраченим.

До того ж, відповідно до частини першої статті 258 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, позивач може отримати замість втраченого оригіналу дублікат вказаного договору на квартиру лише за наявності згоди всіх її співвласників.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності такої згоди.

За таких обставин, позивач позбавлений можливості реалізувати свої правомочності власника частки нерухомого майна, які за змістом ч.1 ст.182 ЦК України виникають у нього з моменту державної реєстрації права власності на його частку у квартирі.

Згідно ч. 1-5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, проаналізувавши вищевказані правові норми та оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження ті обставини, на які позивач посилався в обгрунтування своїх позовних вимог про визнання за ним права власності на 1/2 частку квартири.

На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих сторонами доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, беручи до уваги, що документ, який засвідчує право власності позивача на квартиру, втрачено, у позивача відсутня можливість одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2-5, 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1427 (одна тисяча чотириста двадцять сім) гривень 45 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

1. Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 );

2. Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Дата складення повного рішення - 17.04.2023.

Суддя М.М. Ткач