Дата документу 21.06.2023 Справа № 332/4758/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/4758/21 Головуючий у 1-й інстанції: Рибалко Н.І.
Провадження № 22-ц/807/1259/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, який підписаний адвокатом Бараболя В.І., в обґрунтування якого зазначала, що вона є спадкоємцем за законом після смерті матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 24.05.2021 року державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєвим В.М. позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з недоотриманої пенсії у розмірі 343 839,33 грн., яка знаходиться на рахунку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити їй успадковану недоотриману пенсію в розмірі 343 839,33 грн., що нарахована померлій ОСОБА_2 , яка входить до складу спадщини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.05.2021 року, виданого державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєвим В.М., спадкова справа № 209/2020, зареєстровано в реєстрі за № 1-347, та стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на її користь судовий збір.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення коштів задоволено.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію її матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 343 839,33 грн.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 438,39 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Сіпака С.І. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зазначає стосовно порядку виплати/стягнення сум недоотриманої пенсії, що саме стягнення коштів, а не виплата коштів (як зобов`язав відповідача суд) є єдиною гарантією виконання рішення суду та отримання позивачем нарахованих сум. Тому вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, зобов`язавши відповідача виплатити, а не стягнув суми недоотриманої пенсії.

Крім того, що стосується сум недоотриманої пенсії, які входять до складу спадщини, скаржник наголошує, що ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2004 № 1058 (далі Закон № 1058) передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

На запит нотаріуса Станично - Луганської Державної нотаріальної контори В. Кондратьєва від 13.08.2020 року щодо суми недоотриманої пенсії померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , відповідачем було надано довідку, де зазначено, що сума її недоотриманої пенсії за період з 16.08.2017 по 31.03.2020 складає 343 839,33 грн. (розмір суми визначено за 3 роки до дня звернення нотаріуса з запитом). Крім того, було повідомлено, що розмір недоотриманої пенсії буде зменшено в залежності від дати звернення до Пенсійного фонду особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом про право на спадщину.

Так як позивач, яка є спадкоємицею недоотриманої пенсії, 25.05.2021 року звернулася до відповідача із заявою про її виплату, свідоцтвом про право на спадщину за законом та іншими необхідним документами, то сума недоотриманої пенсії відповідно до Закону № 1058 за період з 24.05.2018 року по 31.03.2020 року (по дату смерті) склала 256 247,34 грн. (розмір суми визначено за 3 роки до дня звернення спадкоємиці із заявою), що судом першої інстанції не було вірно встановлено.

У зв`язку з тим, що на день смерті ОСОБА_2 виплату пенсії було припинено, пенсія з 01.03.2016 не нараховувалась, тому розмір недоотриманої пенсії буде визначатися відповідачем у відповідності до частини 1 статті 46 Закону України № 1058 після звернення позивача з заявою про її отримання.

ОСОБА_2 з моменту припинення нарахування пенсії, тобто з 01.03.2016 року по день смерті, не зверталася до відповідача із заявою про поновлення соціальних виплат, тому управління їх не нараховувало. Підстав для нарахування та виплати спадкоємцю померлої пенсії не має, оскільки відповідачем не були нараховані дані суми пенсії за вказаний період.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Бараболі В.І. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Удовиченко С.А., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив із доведеності та обґрунтованості вимог ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" N 1058-IV від 09.07.2003 року, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

За положеннями ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст вказаних норм узгоджується із положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення" N 1788-XII від 05.11.1991 року, де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається з грошових виплат у вигляді недоотриманої пенсії померлого.

24.05.2021 року державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєвим В.М. позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване у реєстрі за №1-347, яка складається з недоотриманої пенсії у розмірі 343 839,33 грн., яка знаходиться на рахунку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

На запит державного нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєва В.М. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області надано довідку від 13.08.2020 № 0800-0402-8/41894, відповідно до якої сума недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 за період з 16.08.2017 по 31.03.2020 складає 343 839,33 грн.

25.05.2021 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про виплату недоотриманої пенсії померлої матері ОСОБА_2 , надавши копію свідоцтва про смерть, копію паспорту, оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом.

13.09.2021 представник позивача - адвокат Бараболя В.І. звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області з адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію про нараховані спадкоємцю ОСОБА_1 грошові кошти, набуті нею в порядку спадкування за законом у вигляді недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 у розмірі 343 839,33 грн. та термін їх виплат.

Листом від 13.09.2021 № б/н ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомило представнику позивача, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на обліку як внутрішньо переміщена особа, та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Довідка про наявність недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 була надана ГУ ПФУ в Запорізькій області державному нотаріусу Станично-Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєву В.М. Крім цього, в довідці зазначено, що розмір спадщини буде зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мала право, але не отримала своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. ОСОБА_1 , яка є спадкоємницею недоотриманої пенсії, звернулась до відповідача із заявою про її виплату, свідоцтвом про право на спадщину за законом та іншими необхідними документами 25.05.2021 року, то сума недоотриманої пенсії відповідно до Закону розрахована за період з 25.05.2018 по 31.03.2020 (по дату смерті) та складає 256 247,34 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі смерті пенсіонера.

Рішення стосовно припинення виплати пенсії ОСОБА_2 на інших підставах ані суду першої, ані другої інстанції надано не було.

За статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.

Колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, який, встановивши, що пенсія ОСОБА_2 за період з 16.08.2017 по 31.03.2020 нараховувалась, але не виплачувалась, а позивач є її спадкоємцем та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, загальний розмір недоотриманої померлою пенсії за зазначений період складає 343 839,33 грн., дійшов висновку, що ОСОБА_1 , як спадкоємець, набула право на отримання невиплаченої пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, зобов`язавши відповідача виплатити сумунедоотриманої пенсії, а не стягнув її, оскільки саме стягнення коштів є єдиною гарантією виконання рішення суду, не є підставою для скасування рішення.

Так, за положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як зазначалося вище, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати відповідача виплатити їй успадковану недоотриману пенсію в розмірі 343 839,33 грн., що нарахована померлій ОСОБА_2 , яка входить до складу спадщини.

Отже, суд розглянув справу в межах заявлених позивачем вимог.

Крім того, ці доводи стосуються вже питання, пов`язаного з виконанням судового рішення у справі.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії;необхідності зменшення розміру недоотриманої пенсії в залежності від дати звернення спадкоємця до Пенсійного фонду;відсутності підстав для нарахування та виплати спадкоємцю померлої пенсії, оскільки відповідачем не були нараховані суми пенсії за вказаний період зводяться до повторень заперечень проти позову, викладених у відзиві на позовну заяву, що надані суду першої інстанції представником відповідача.

Докази та обставини, на які посилається представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 липня 2023 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко