Постанова

Іменем України

05 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 482/133/22

провадження № 61-11730св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Миколаївська обласна рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва

від 02 серпня 2022 року у складі судді Черенкової Н. В. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом

до Миколаївської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення обласної ради від 17 червня 2021 року № 18, яким його робота

на посаді генерального директора комунального підприємства «Миколаївський міжнародний аеропорт» (далі - КП «Миколаївський міжнародний аеропорт») визнана незадовільною та Миколаївській обласній державній адміністрації доручено вжити заходів щодо дострокового розірвання з ним трудового контракту.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 04 лютого 2022 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрито у зв`язку

із тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 червня 2022 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 04 лютого 2022 року скасовано,

а справу передано за підсудністю до Центрального районного суду

м. Миколаєва для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.

У липні 2022 року справа № 482/133/22 надійшла на адресу Центрального районного суду м. Миколаєва.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 серпня

2022 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1

до Миколаївської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення від 17 червня 2021 року № 18.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що рішення Миколаївської обласної ради, яке оскаржується позивачем, пов`язано з виконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій щодо розпорядження майном комунальної власності та здійсненню контролю за такої діяльністю, а тому такий спір повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду представник

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , звернувся до суду апеляційної інстанції

із апеляційною скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2022 року залишено без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за цим позовом не може бути відкрите провадження у порядку цивільного судочинства, оскільки позивачем у цьому спорі не оскаржується законність розірвання з ним трудового контракту з підстав, передбачених КЗпП України, що може розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2022 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення

та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що спір виник в результаті виконання сторонами контракту, укладеного між роботодавцем в особі Миколаївської обласної державної адміністрації з однієї сторони, та працівником ОСОБА_1 з іншої.

На думку представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , між позивачем

та відповідачем виникли трудові відносини і оскарження їх припинення

є спором, який має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства,

а не адміністративного, як помилково вважають суди першої та апеляційної інстанцій.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає про те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала свою правову позицію щодо правил розмежування предметної юрисдикції, а також критеріїв, які при цьому потрібно враховувати. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

На думку представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , прийняття Миколаївською обласною радою спірного рішення щодо визнання роботи ОСОБА_1 незадовільною направлено на реалізацію управлінських функцій відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Приватно-правова природа цього рішення вказує на те, що спір стосується права цивільного і вимоги позивача не стосуються захисту їх прав, свобод

та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Підставою для звернення до суду з цим позовом стала незгода із рішенням органу місцевого самоврядування як номінального власника комунального майна, прийнятим на реалізацію правомочностей щодо управління таким комунальним майном, що виключає розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Наявність відповідачів (суб`єктів владних повноважень) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

У зв`язку із цим, на думку представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що цю справу необхідно розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 січня 2023 року було відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із Центрального районного суду м. Миколаєва.

У січні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2023 року справу призначено

до розгляду.

Відзив на касаційну скаргу до суд не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17 червня 2021 року Миколаївською обласною радою прийнято рішення

№ 18 «Про результати діяльності ОСОБА_1 на посаді генерального директора КП «Миколаївський міжнародний аеропорт» Миколаївської обласної ради. Цим рішенням визнана робота ОСОБА_1 на посаді генерального директора незадовільною та такою, що не забезпечує ефективну діяльність комунального підприємства, яке він очолює,

і не сприяє його подальшому розвитку. Доручено Миколаївській обласній державній адміністрації вжити заходів щодо дострокового розірвання контракту з ОСОБА_1 та покладання обов`язків генерального директора на іншу особу, яка відповідає кваліфікаційним вимогам, визначеним чинним законодавством України.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно

до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3

частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист

від незаконного звільнення.

Згідно зі статтею 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається

з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист

від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

У статті 21 КЗпП України вказано, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору

з ініціативи власника або уповноваженого ним органу -

статтями 40, 41, 43, 43-1 цього Кодексу і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу.

Трудовий договір може бути припинено, а працівника звільнено з роботи лише з підстав і в порядку, визначених законодавством про працю.

За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.

Відповідно до змісту частини першої статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно із частиною третьою статті 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються

та припиняються щодо корпоративних прав.

Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь

в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 ЦК України).

За змістом статті 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені, або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

КП «Миколаївський міжнародний аеропорт» є юридичною особою та діє

на підставі статуту КП «Миколаївський міжнародний аеропорт» Миколаївської обласної ради, затвердженого рішенням Миколаївської обласної ради від 21 грудня 2018 року № 29.

Згідно з пунктом 1.1 статуту КП «Миколаївський міжнародний аеропорт» Миколаївської обласної ради, КП «Миколаївський міжнародний аеропорт» Миколаївської обласної ради є комунальним унітарним комерційним підприємством, заснованим на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області, інтереси яких у межах повноважень, визначених чинним законодавством України, представляє Миколаївська обласна рада. Орган управління підприємством - Миколаївська обласна державна адміністрація.

У пункті 3.1 статуту КП «Миколаївський міжнародний аеропорт» Миколаївської обласної ради передбачено, що підприємство є цілісним майновим комплексом, призначеним для приймання, обслуговування

та відправлення повітряних суден, здійснення їх комерційного, наземного

та технічного обслуговування, обслуговування пасажирів, багажу та вантажів, а також для надання інших авіаційних та неавіаційних послуг авіакомпаніям, іншим юридичним та фізичним особам, здійснення інших видів діяльності для задоволення соціальних та економічних потреб власника та працівників підприємства на основі отриманого підприємством прибутку. Підприємство здійснює експлуатацію аеродрому, аеровокзалу, засобів зберігання

та заправки пально-мастильних матеріалів, засобів забезпечення технологічних процесів у зоні аеропорту теплом, електроенергією, транспортом.

Пунктом 4.2 статуту КП «Миколаївський міжнародний аеропорт» Миколаївської обласної ради передбачено, що підприємство має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Згідно з пунктом 4.4 статуту КП «Миколаївський міжнародний аеропорт» Миколаївської обласної ради підприємство здійснює будь-які операції

на засадах господарського розрахунку у межах мети своєї діяльності відповідно до чинного законодавства України та цього Статуту.

У пункті 7.1 статуту КП «Миколаївський міжнародний аеропорт» Миколаївської обласної ради передбачено, що управління підприємством здійснюється відповідно до цього статуту на підставі поєднання прав власника або органу управління майном щодо господарського використання свого майна, участі в управлінні трудового, колективу, колегіальності

та єдиноначальності.

Підприємство очолює генеральний директор, який призначається

та звільняється з посади власником в установленому чинним законодавством порядку. Орган управління майном укладає (розриває, припиняє) з ним контракт. Генеральний директор самостійно вирішує питання щодо діяльності підприємства, за винятком питань, віднесених чинним законодавством та цим статутом до компетенції власника або органу управління майном (пункти 7.2 та 7.3 статуту КП «Миколаївський міжнародний аеропорт» Миколаївської обласної ради).

16 травня 2019 року між ОСОБА_1 та Миколаївською обласною державною адміністрацією укладено контракт з Генеральним директором КП «Миколаївський міжнародний аеропорт» Миколаївської обласної ради,

що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області, за яким керівник зобов`язується безпосередньо

і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством: КП «Миколаївський міжнародний аеропорт» Миколаївської обласної ради, забезпечувати його безперебійну діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області, а орган управління майном зобов`язується створити належні умови для матеріального забезпечення і організації праці керівника.

Корпоративні права учасників товариства є об`єктом захисту, визначеного статтею 13 Конституції України, зокрема, у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

У мотивувальній частині рішення № 1-рп/2010 Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року у справі № 1-2/2010 за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України зазначено, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин, юридичній особі приватного права, органу управління, учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

За змістом положень частини третьої статті 99 ЦК України компетентному (уповноваженому) органу товариства надано право припиняти повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд,

з будь-яких підстав чи без зазначення жодних підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав

у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання щодо юрисдикційності спору про звільнення чи відсторонення від виконання обов`язків керівника або члена виконавчого органу юридичної особи приватного права та робила правові висновки про те, що такий спір за своєю правовою природою та правовими наслідками належить до корпоративних спорів і підлягає вирішенню господарськими судами.

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах

від 28 листопада 2018 року у справі № 562/304/17 (провадження

№ 14-471цс18), від 30 січня 2019 року у справі № 145/1885/15-ц (провадження № 14-613цс18), від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17 (провадження № 14-1цс19), від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 (провадження

№ 12-293гс18), від 16 жовтня 2019 року у справі № 752/10984/14-ц (провадження № 14-351цс19), від 08 листопада 2019 року у справі № 667/1/16 (провадження № 14-562цс19), від 04 лютого 2020 року у справі № 915/540/16 (провадження № 12-100гс19), від 19 лютого 2020 року у справі № 361/17/15-ц (провадження № 14-423цс19), від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18 (провадження № 14-524цс19), від 23 лютого 2021 року у справі

№ 753/17776/19 (провадження № 14-163цс20).

Отже, установивши, що цей спір пов`язаний з діяльністю комунального підприємства й управлінням ним, колегія суддів Верховного Суду вважає,

є корпоративним спором, який підлягає вирішенню у порядку передбаченому ГПК України.

Доцільним є зберігати єдину юрисдикційну належність спорів про припинення повноважень керівника комунального підприємства для формування стабільної та послідовної судової практики щодо належності таких спорів до господарської юрисдикції.

За таких підстав та з урахуванням положень статті 412 ЦПК України, колегія суддів Верховного Суду вважає за можливе змінити оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій з урахуванням мотивів, наведених у цій постанові.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року змінити з урахуванням мотивів, наведених у цій постанові.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович