Справа № 308/6562/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - Зарева Н.І., з участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача 1 - ОСОБА_2 ,

представника відповідача 1 Сковородько І.Ф.,

відповідача 2 - Тимошенко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом:

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , до

ОСОБА_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , та

ОСОБА_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про визнання права особистої власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на матеріали, які були використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку із господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_3 , а також права особистої власності на даний незавершений будівництвом житловий будинок із господарськими спорудами.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з метою збереження зароблених нею грошових коштів, вона з ОСОБА_3 (який являється її батьком) домовилися про те, що на належній йому земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , вони збудують житловий будинок, який після завершення будівництва буде переоформлений на ім`я позивачки. Вона передала зароблені кошти ОСОБА_3 . У липні 2007 року він подав документи на виготовлення будівельного паспорта та отримав дозвіл на початок виконання будівельних робіт. Будівництво даного будинку та прибудинкових споруд організовувалося батьком позивачки за її грошові кошти. ОСОБА_2 (яка являється матір`ю позивачки) участі в будівництві будинку не приймала. Будівництво будинку було фактично завершене приблизно в 2008 році. У 2016 році їй стало відомо про те, що матір пред`явила позовні вимоги до батька про визнання права власності на житловий будинок. Позивачка була свідком у даній справі, де повідомила суду про те, що спірний будинок збудований за її кошти. При цьому батько запевнив її, що спірний будинок належить їй, оскільки збудований за належні їй кошти, надавши на підтвердження своїх слів рішення суду у справі № 308/2695/16-ц від 25.11.2016. У подальшому вона проживала та працювала за кордоном. У 2020 році після повернення вона дізналась від батька про те, що рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 27 грудня 2017 року незавершений будівництвом

житловий будинок АДРЕСА_3 разом із господарськими спорудами визнано об`єктом спільної сумісної власності батька та матері. Вважає, що дії відповідачів порушили її право власності на матеріали, що були використані для будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку, а тому наявні підстави для визнання її права особистої власності на даний об`єкт незавершеного будівництва.

Шостого жовтня 2020 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечила щодо задоволення позову, посилаючись на те, що позивачка жодного відношення до будівництва спірного будинковолодіння не має. Будинок побудований нею та ОСОБА_3 за час перебування у шлюбі. Станом на 2008 рік будинок був готовий до здачі в експлуатацію на 100%, однак, титульним власником будинковолодіння значився батько позивачки. 27 лютого 2017 року апеляційним судом Закарпатської області ухвалено рішення у справі № 308/2695/16-ц, яким визнано незавершений будівництвом будинок АДРЕСА_3 разом із господарськими спорудами її та ОСОБА_3 спільною сумісною власністю. На час будівництва та завершення будівництва будинку в 2008 році, позивачка навчалася на денній формі навчання на економічному факультеті Ужгородського національного університету, не мала самостійного доходу, утримувалася за кошти батьків. Просила відмовити позивачці у задоволенні позову, з огляду на те, що будь-яких належних доказів того, що будинок був збудований за її кошти вона не надала.

Сьомого жовтня 2020 року від ОСОБА_3 надійшла заява, в якій останній, підтверджуючи обставини, які зазначені в позовній заяві, заявив про повне визнання позову.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник проти задоволення позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позов, просили відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав, просив позовні вимоги задовольнити.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Згідно з листом-підтвердженням «Елегант Рент Кар» (Elegant Rent A Сar), подиним позивачкою також у перекладі на українську мову, ОСОБА_4 дистанційно працювала на даному підприємстві в якості спеціаліста із залучення клієнтів з 01.02.2005 до 31.12.2007. Її заробітна плата за цей період сплачена у розмірі 338.550 дірхам ОАЕ. Ідентичність перекладу завірено ФОП « ОСОБА_5 ». Бюро перекладів Адмірал.

Як вбачається з довідки з місця роботи клубу «Cavalli», ОСОБА_6 , поданій також у перекладі на українську мову, ОСОБА_7 була прийнята на роботу в компанію ТОВ «Ресторан-клуб «Cavalli» на посаду танцівниці з 17 квітня 2014 року по 18 жовтня 2014 року. Загальна сума зарплати 12,000 АЕD в місяць.

Згідно з копією платіжного доручення від 11.09.2014, за результатамии виконаних робіт в Ресторані-клубі «Cavalli» місіс ОСОБА_8 11 вересня 2014 року отримала 15 750 дирхам.

З трудового договору, укладеного 24 жовтня 2018 року між ОСОБА_9 , власницею угорського паспорту № НОМЕР_2 , а/с 1500213, Дубай, ОСОБА_10 , та ТОВ «Zotobi Management Limited», вбачається, що на умовах даного договору вищевказана громадянка отримує щомісячно основну заробітню плату в розмірі 10 000, проживання 2500,

транспорт 1500, винагороду 1000.

Згідно з контрактом, укладеним між Хореографією «Diverse» ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_11 , гонорар за роботу в даній компанії становить 600 дирхам в день. Також до позовної заяви доданий договір між даним підприємством та ОСОБА_11 .

З листа менеджера з групового персоналу «Base Club Dubai» від 18 грудня 2018 року, адресованого ОСОБА_12 , вбачається, що даній особі запропоновано тимчасову посаду в якості виконавця в даному клубі (приблизно на 8 місяців), загальна заробітня плата становить 10 000 AED.

Відповідно до листа-підтвердження ЗАТ «Зотобі Менеджемент» від 21.01.2020, ОСОБА_4 працює в ЗАТ Зотобі Менеджмент в якості адміністративного службовця з 01.11.2018 до сьогоднішнього дня. Її заробтіня плата за цей період сплачується безпосередньо на її банківський рахунок у розмірі 15 000 дирхам щомісячно.

Згідно із зарплатними відомостями Клубу «Бейз» за грудень місяць 2018, січень 2019, лютий 2019, березень 2019, ОСОБА_13 отримувала щомісячно зарплату в розмірі 10 000,00 АЕD.

З листа Амбер Лаунж Абу-Дабі Лтд від 04 лютого 2020 року вбачається, що ОСОБА_4 1 грудня 2019 року працювала в якості танцюристки-фрилансера та координатора танців на заході компанії ОСОБА_14 . Її гонорар за цю діяльність було виплачено в розмірі 11 000 АЕD.

Відповідно до листа-підтвердження ДрімСкейп (компанія організатор свят), ОСОБА_4 працевлаштована в якості танцюристки-фрилансера у компанії-організаторі свят ДрімСкейп на період з 01.10.2018 до теперішнього часу. Її гонорар сплачений готівкою в розмірі 8 000 АЕD (Дірхам).

Згідно з листом «Love Details» від 04.02.2020, ОСОБА_4 , фрилансер даної фірми, працювала в якості координатора та менеджера з питань розваг протягом 2019 року. Її гонорар за увесь період виплачено готівкою/чеками в розмірі 58,150 AED.

З державного акту на право власності на землю серії IV-ЗК № 013230 від 20.11.2000, встановлено, що власником земельної ділянки площею 0,06 га для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку є ОСОБА_3 .

П`ятого липня 2007 року головним архітектором м. Чоп складено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки індивідуального житлового будинку, забудовником якого являється ОСОБА_3 . Як вбачається, з документів, які знаходяться в паспорті, 05 липня 2007 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю надано дозвіл на виконання будівельних робіт за № 86/07 від 05 липня 2007 року.

19 листопада 2009 року Ужгородським районним комунальним підприємством (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна було складено паспорт на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно з вказаним паспортом, власником даного об`єкту є ОСОБА_3 . Об`єкт складається з жилого будинку, бані та огорожі. Вартість житлового будинку та господарських споруд становить 657 402 (шістсот п`ятдесят сім тисяч чотириста дві гривні). Житловий будинок, згідно із технічним паспортом, збудований у 2008 році.

До позовної заяви позивачкою долучено також копію паспорта громадянки Угорщини, серії НОМЕР_3 , виданої на ім`я ОСОБА_15 .

З висновку про вартість об`єкта оцінки від 03.07.2020 вбачається, що ринкова вартість житлового будинку загальною площею 136,6 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , становить 687002,77 гривень.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 червня 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_16 розірвано. Рішення набуло законної сили 27.07.2015.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.11.2016 в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання спільної сумісної власності подружжя відмовлено. Однак, рішенням колегії судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 27 лютого 2017 року зазначене рішення скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову, згідно з яким незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_3 разом із господарськими спорудами, визнано об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Постановою Верховного суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 308/2695/16-ц рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 27 лютого 2017 року залишено без змін.

Згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи по цивільній справі № 308/8810/17 від 29 березня 2019 року № 394/03-19, ринкова вартість незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_3 разом із господарськими спорудами, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , за умови, що житловий будинок разом із господарськими спорудами є фактично завершений будівництвом але не зданий в експлуатацію становить 1 606 056,74 гривень.

Згідно з розрахунковим документом «М2 Декор» - «Ексклюзивні оздоблювальні матеріали» від 18 серпня 2008 року, замовлення № 464, наданим відповідачкою ОСОБА_2 , остання придбала шпалери в кількості 7 штук загальною вартістю 2156,00 гривень.

Відповідно до розрахункового документу «М2 Декор» - «Ексклюзивні оздоблювальні матеріали» від 04 серпня 2008 року, замовлення № 447, відповідачка ОСОБА_2 сплатила 1116,00 грн за придбання шпалер в кількості 2 штуки.

Згідно з розрахунковим документом «М2 Декор» - «Ексклюзивні оздоблювальні матеріали» від 18 серпня 2008 року, замовлення № 463, ОСОБА_2 за придбання товарів сплатила 762,00 гривень.

Відповідачка ОСОБА_2 на підтвердження своїх заперечень також додала до матеріалів справи ряд квитанцій про оплату послуг з енергопостачання за адресою: АДРЕСА_3 , сплачених ОСОБА_3 , в тому числі за період з 18.06.2007 по 17.08.2007, типовий договір про надання населенню послуг газопостачання з ВАТ «Закарпатгаз» від 01.09.2008, укладений з ОСОБА_3 , інвентаризаційну картку споживача, заповнену на його ім`я, скріншот з сайту НАЗК щодо

подання ОСОБА_3 , який на той час обіймав посаду заступника начальника відділу по роботі з персоналом, декларації, в якій наявна інформація щодо об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку площею 137 кв. м, який належить суб`єкту декларування.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 87666063, ОСОБА_2 на праві власності належать: земельна ділянка площею 0,05 га за кадастровим № :02:000:4153 для індивідуального садівництва в Кіровоградській області, на підставі договору довічного утримання за № 2-755 від 18.07.2007, нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , приміщення ІІІ загальною вартістю 51 097,00 грн, квартира за адресою: АДРЕСА_5 ,

Як вбачається з листа Головного управління ДПС у Закарпатській області Державної податкової служби України, станом на 31.05.2021 в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків відомості про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо громадянки ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2005 року по 4 квартал 2009 року відсутні. Дана громадянка звітність як фізична особа-підприємець за запитуваний період не подавала.

У ході розгляду справи, за клопотанням сторін також були допитані у якості свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Оцінивши належним чином докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Позивачка, звернувшись до суду, у своїй позовній заяві поєднала дві вимоги, зокрема, про визнання за нею права особистої власності на незавершений будівництвом житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , а також визнання за нею права власності на матеріали, які були використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку із господарськими спорудами за вказаню адресою.

Що стосується визнання за позивачкою права особистої власності на незавершений будівництвом житловий будинок, слід зазначити, що діюче законодавство, зокрема, ні чинний Цивільний кодекс України, ні будь-який інший законодавчий акт, не передбачають на можливість визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва. На це вказує, зокрема Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своєму рішенні в справі № 760/21223/17-ц, де зазначає, що визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. У такому випадку об`єкт незавершеного будівництва ще не набув статусу нерухомого майна як об`єкта цивільного права.

Таким чином, приймаючи до уваги, що будинок із господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_3 , не прийнятий в експлуатацію, є об`єктом незавершеного будівництва, а отже не набув статусу нерухомого майна як об`єкта цивільних прав, вимога позивачки щодо визнання за нею права особистої власності на незавершений будівництвом житловий будинок із господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_3 , не підлягає до задоволення.

Що стосується вимоги позивачки про визнання за нею права власності на матеріали, які були використані в процесі будівництва даного будинку, суд виходить з наступного.

Як встановлено у ході судового розгляду, відповідач ОСОБА_3 , який являється батьком позивачки, повністю визнав позовні вимоги, про що зазначив у окремій заяві по суті позову.

Як зазначено в абз. 2 п. 4 Постанови пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами.

Разом з цим, відповідачка ОСОБА_2 повністю заперечила проти задоволення позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України.

Правовий режим незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_3 разом із господарськими спорудами (сукупність будівельних матеріалів), як об`єкта цивільних прав, встановлений рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 лютого 2017 року у справі № 308/2695/16-ц, яким незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_3 разом із господарськими спорудами визнано об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Дана обставина встановлена щодо майна, яке належить відповідачам у даній справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які беруть участь у даній справі, а отже вона не підлягає доказуванню.

У справі № 308/2695/16-ц позивачка ОСОБА_2 не була стороною, чи третьою особою, участі у дослідженні доказів не брала. Дала показання у якості свідка, а отже обставина правового режиму спірного об`єкту незавершеного будівництва може бути в загальному порядку спростована позивачкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Позивачка стверджує, що вона є дійсним власником всіх матеріалів, які були використані у процесі створення об`єкта незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , посилаючись на те, що вона мала самостійні доходи та надавала зароблені грошові кошти батьку відповідачу ОСОБА_3 для придбання даних матеріалів та вкладення їх в будівництво будинку.

На підтвердження позовних вимог, позивачка надала суду, зокрема, документи про її працевлаштування із зазначенням розміру заробітної плати, які стосуються переважно періоду часу починаючи з 2014 року і не відносяться до періоду будівництва спірного будинку, який, згідно з технічним паспортом, побудований у 2008 році. Копія листа-підтвердження від 23.01.2020 про дистанційну роботу ОСОБА_13 у якості спеціаліста із залучення коштів у період з 01.02.2005 до 31.12.2007 та отримання нею доходів у розмірі 338550 (триста тридцять вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят) дірхам ОАЕ не підкріплено жодними фінансовими документами, платіжним чи розрахунковими відомостями, відомостями про рух коштів на банківських рахунках тощо.

Тим більше, слід зазначити, що подані позивачкою документи з приводу її місць роботи та розміру заробітної плати (зокрема, копії листів-підтверджень, платіжних доручень, зарплатних відомостей, довідок, трудових договорів та контрактів та інших документів) жодним чином не підтверджують обставин того, що отримані нею доходи спрямовувались на закупівлю чи виробництво матеріалів та фінансування будівництва спірного будинку.

При цьому будь-яких інших доказів на підтвердження придбання чи виготовлення матеріалів для будівництва чи фінансування будівельних робіт, позивачкою не надано.

Покликання позивачки на те, що вона передавала своєму батькову - відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти на придбання матеріалів, організацію та оплату робіт, пов`язаних з будівництвом спірного будинку, суд оцінює критично з огляду на те, що такі пояснення не підтверджені жодними іншими доказами (наприклад, розрахунковими чи платіжними квтанціями, відомостями щодо руху коштів по банківським рахунках, тощо). Натомість, згідно з даними Головного управління ДПС у Закарпатській області Державної податкової служби України, станом на 31.05.2021 в Державному реєстрі фізичних осіб -

платників податків відомості про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо громадянки ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2005 року по 4 квартал 2009 року відсутні. Дана громадянка звітність як фізична особа-підприємець за запитуваний період не подавала.

З огляду на вказане такі показання за своєю суттю є голослівними.

Показання допитаних у ході розгляду справи свідків також не підтверджують зазначених обставин. Свідки не були очевидцями передачі позивачкою грошових коштів чи будівельних матеріалів відповідачу, фактів придбання позивачкою будь-яких матеріалів, замовлення послуг чи будь-якої іншої участі позивачки у фінансуванні чи будівницітві спірного будинку. Натомість, з показань свідків вбачається, що також визнається сторонами і не заперечується, що між позивачкою та її матір`ю ОСОБА_2 - відповідачкою у даній справі наявні неприязні відносини, у той час як з відповідачем у позивачки немає жодних конфліктів, що пояснює також спільність їхньої позиції щодо позовних вимог.

При цьому, батько позивачки - ОСОБА_3 , який є відповідачемі, попри визнання позову, не надав жодного доказу на підтвердження отримання від позивачки грошових коштів чи будівельних матеріалів, розміру отриманих грошових сум, якщо такі ним отримувались, їх використання на придбання будівельних матеріалів чи оплату послуг з будівництва будинку, у зв`язку з чим пояснення ОСОБА_3 , дані ним у ході судового розгляду, суд оцінює критично з огляду на його особисту зацікавленість.

До того ж, на переконання суду, особисті показання відповідача та позивачки не є достатніми для спростування висновків судів, викладених в рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.11.2016, рішенні колегії судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 27 лютого 2017 року в справі № 308/2695/16-ц, постанові Верховного суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 308/2695/16-ц, та не доводять надання та передачу позивачкою грошових коштів чи будівельних матеріалів, їх отримання та використання відповідачем чи іншими особами для будівництва за кошти позивачки спірного об`єкта, вартість якого, згідно з експертним висновком, становить 1 606 056,74 гривень.

Таким чином, слід констатувати, що позивачкою під час розгляду даної справи не спростовано висновків, викладених в рішенні колегії судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 27 лютого 2017 року в справі № 308/2695/16-ц, яким спірний об`єкт визнано спільною сумісною власностю подружжя, відтак суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю та відмову в задоволенні позову.

Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позову, витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 316, 317, 328, 331 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 77, 80, 82, 200, 206, 259, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 17 березня 2023 року.

Суддя Н.І. Зарева