Справа № 127/6755/23
Провадження № 22-ц/801/826/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Сопруна В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Обертун Н. М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лунегов Олександр Олексійович, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2023 року, постановлену під головуванням судді Гуменюка К. П. в м. Вінниця,

за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Лунегова Олександра Олексійовича про забезпечення позову в справі № 127/6755/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним,

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, в якому вона просить договір позики, укладений 19 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнати недійсним.

Одночасно із позовною заявою від представника ОСОБА_1 адвоката Лунегова О. О. надійшла заява про забезпечення вказаного позову, в якій він просить суд вжити заходи забезпечення позову з моменту відкриття провадження у даній справі і до закінчення розгляду справи по суті заборонивши приватному виконавцю виконавчого округу Вінницької області Собчуку Валентину Васильовичу вчиняти наступні дії відносно ОСОБА_1 , а саме: зупинити виконавче провадження ВП № 711219892 від 23 лютого 2023 року, яке відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Собчуком В. В. та заборонити приватному виконавцю виконавчого округу Вінницької області Собчуку В. В. чи іншим особам вчиняти дії і проводити стягнення на підставі виконавчого листа № 127/11136/20, виданого 23 березня 2022 року Вінницьким міським судом Вінницької області, до вирішення судом спору про визнання недійсним Договору позики від 19 квітня 2013 року.

В обґрунтування вказаної заяви представник ОСОБА_1 адвокат Лунегов О. О. зазначає про те, що необхідно зупинити ВП № 711219892 від 23 лютого 2023 року до розгляду справи по суті та набрання рішенням законної сили, оскільки без зупинення його виконання на час розгляду справи щодо визнання договору позики від 19 квітня 2013 року недійсним, може бути продана квартира за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу, проте у разі її продажу не можна буде відновити становище, яке існувало до порушеного права, щодо власності.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2023 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лунегов О. О., подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити поновлення порушених прав та інтересів апелянта, за захистом яких вона звернулася до суду. Вважає, що її вимоги про забезпечення позову є обґрунтованими, адже між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду при задоволенні позовних вимог, крім того ОСОБА_3 неодноразово своїми діями порушував право на власність апелянта. Зауважує, що права третіх осіб, не можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову, які є співмірними та цілком відповідають характеру спірних правовідносин і ніяким чином не порушують прав учасників спору, а навпаки, зможуть забезпечити рівність таких прав. На думку апелянта, припущення про те, що спірна квартира за адресою АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності, та може бути реалізована у ВП № 711219892, а саме за час розгляду справи може перейти у власність до інших осіб, що є обґрунтованим та достатньо вірогідним. Посилаючись на норми статей 149, 150, 151, 153 ЦПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідачів впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Бездітна Т. В. надала письмові пояснення, в яких просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, стягнути з позивача понесені відповідачем ОСОБА_3 судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Лунегов О. О. подану апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Бездітна Т. В. заперечила проти вимог апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки не повідомила, а тому згідно з вимогами частини другої статті 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду цим критеріям відповідає в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції, посилаючись на норми частини десятої статті 150 ЦПК України, виходив з того, що позивач, подавши позов про визнання договору позики недійсним, фактично просить зупинити виконання рішення суду, яким стягнуто заборгованість за даним договором, до ухвалення рішення суду по суті спору, що прямо суперечить наведеним вище вимогам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України, зокрема, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своїй заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначила, що заходи забезпечення позову необхідно застосувати, оскільки на момент подачі позовної заяви про визнання договору позики недійсним відкрито виконавче провадження № 711219892 від 23.02.2023 з виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2022 в справі № 127/11136/20, яким визнано позику в розмірі 200 000 доларів США, відповідно до Договору позики від 19.04.2013, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , спільним боргом подружжя: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . В рамках вказаного виконавчого провадження, приватний виконавець Собчук В. В. наклав арешт на майно та банківські рахунки позивача. Відповідно вважає, що забезпечення позову дозволить здійснити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються виключно задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 756/14940/20 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При задоволенні заяви про забезпечення позову та при обранні виду такого забезпечення, слід враховувати обраний спосіб судового захисту. Зазначений спосіб забезпечення позову повинен мати належний та дієвий засіб, яким досягається та мета на досягнення якої, такий спосіб був спрямований. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження, оскільки право вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 1323/5992/2012.

Статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Заходи забезпечення позову є важливою гарантією захисту і реального поновлення прав учасників судового процесу. Заходи забезпечення позову мають тимчасового характер, гарантують можливість реалізації позовних вимог або сприяють збереженню існуючого положення між сторонами до винесення судового акта.

Відповідно до приписів статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засоби правового захисту мають бути ефективними, як на практиці, так і за законом.

У рішенні ЄСПЛ «Доран проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, відновлення порушеного права. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечить принципу верховенства права.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява заявника у цій справі є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки позивач, подавши позов про визнання договору позики недійсним, фактично просить зупинити виконання рішення суду, яким стягнуто заборгованість за даним договором, до ухвалення рішення суду по суті спору, що прямо суперечить вимогам частини 10 статті 150 ЦПК України, відповідно до якої не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, дублюють доводи заяви заявника про забезпечення позову у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції обставин цієї справи та правильних висновків суду у цій справі, а лише відображають позицію заявника, викладену в її заяві про забезпечення позову.

Відтак забезпечення позову заявника у вищезазначений спосіб, фактично є зупиненням виконання судового рішення в іншій справі, яке набрало законної сили.

Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 01.10.2020 року у справі № 524/188/18, який є обов`язковим для врахування відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України).

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду було сплачено судовий збір (а.с.62).

Однак, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі відмови ОСОБА_1 у задоволенні її апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї скарги апеляційним судом.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лунегов Олександр Олексійович, залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2023 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

В. В. Сопрун