Справа № 341/638/22
Провадження № 22-ц/4808/796/23
Головуючий у 1 інстанції Островська Н. І.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів - Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря - Працун В.В.

учасники справи

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Бурштинська міська рада, ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2023 року, ухвалене судом у складі судді Островської Н.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Бурштинської міської ради, як органу опіки та піклування, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеними вимогами, в обґрунтування яких зазначив, що 28.04.2022 року виконавчим комітетом Бурштинської міської ради прийнято рішення № 72 «Про вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини», яке він отримав лише 31.05.2022 року.

Вважає, що вказане рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки при прийнятті рішення не взято до уваги норми законодавства, які визначають, у якому конкретному випадку орган опіки та піклування вирішує питання про визначення місця проживання дитини, рішення прийнято формально, орган опіки та піклування не керувався у своїй роботі принципом якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини.

Позивач зазначив, що 12.01.2022 року близько 16 год 00 хв йому зателефонували з Служби у справах дітей Бурштинської міської ради та запросили на засідання комісії з питань захисту прав дитини Бурштинської міської ради, яке відбудеться 17.01.2022 року о 10.00 год. Йому було повідомлено, що на розгляд комісії з питань захисту прав дитини надійшло звернення його колишньої дружини - ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач 13.01.2022 року надіслав листа на ім`я міського голови Бурштинської міської ради, у якому просив відкласти розгляд питання. Ним було отримано запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини Бурштинської міської ради, яке відбудеться 17.02.2022 року.

16.02.2022 року позивач надіслав міському голові Бурштинської міської ради та на електронну адресу Бурштинської міської ради заяву з поясненнями щодо того, що він ніколи не заперечував і не заперечує, щоб дитина проживала з мамою. На його думку, заява ОСОБА_2 є необґрунтованою між ними немає спору щодо місця проживання дитини, просив Бурштинську міську раду, як орган опіки та піклування, відмовити за безпідставності ОСОБА_4 у розгляді заяви про визначення місця проживання їх дитини разом з мамою за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначив, що в супереч законодавству України та його поясненням, комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Бурштинської міської ради на засіданні 17.02.2022 року заслухала звернення ОСОБА_5 та дійшла висновку за доцільне в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити заяву матері ОСОБА_5 і рекомендувати виконкому Бурштинської міської ради визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з мамою ОСОБА_6 .

Вважає, що виконавчим комітетом Бурштинської міської ради Івано-Франківської області, як органом опіки та піклування, при прийнятті рішення №72 від 28.04.2022 року порушено норми ст. 160, 161 СК України та процедуру передбачену п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 року №866.

У зв`язку з викладеним, просив суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Бурштинської міської ради Івано-Франківської області від 28.04.2022 року №72 «Про вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини».

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Бурштинської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що служба у справах дітей Бурштинської міської ради , комісія з питань захисту прав дитини, виконавчий комітет Бурштинської міської ради при розгляді питання про визначення місця проживання його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 при ухвалені оскаржуваного рішення не дотрималася вимог ст.161 Сімейного кодексу України, та пункту 72 Порядку органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866.

Розглянуто питання про визначення місця проживання дитини при відсутності спору між батьками про визначення місця проживання дитини.

Зазначив, що при розгляді питання про визначення місця проживання дитини не дотримано процедури розгляду питання щодо звернення служби у справах дітей до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. У матеріалах справи відсутні акти оцінки потреб сім`ї (його та мами дитини), та висновки за результатами проведення такої оцінки.

Вважає помилковий висновок суду першої інстанції, про те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав і мав би звертатись до суду про вирішення спору про визначення місця проживання дитини, оскільки спору про визначення місця проживання малолітнього сина між ним та мамою сина немає.

Зазначає, що в змісті рішення наявні суперечності, через що рішення втрачає зрозумілість та умотивованість, оскільки суд першої інстанції посилається на ст. 19 СК України, відповідно до якої рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, а потім в рішенні зазначає, що рішення виконавчого комітету Бурштинської міської ради, як органу опіки та піклування є дорадчим та не тягне за собою виникнення будь яких прав та обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення місця проживання дитини і не порушує прав та обов`язків жодного з батьків.

В оскаржуваному рішенні суд не відповів на аргументи позивача, викладені у позовній заяві, що передбачено п.3 ч.4 ст.265 ЦПК України.

Вказує, що посилання на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 09.06.2021 року у справі №370/408/19 є невірним, оскільки правовідносини, що склалися між ним та позивачкою не є аналогічними правовідносинам у зазначеній справі, оскільки між ним та позивачкою відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу Бурштинська міська рада зазначила, що ОСОБА_4 звернулась до комісії з питань захисту прав дитини Бурштинської міської ради з заявою про визначення місця проживання дитини, надавши необхідні документи: копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію рішення суду про розірвання шлюбу, копію рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 30.07.2021 у справі №341/1363/21, номер провадження 2-о/341/68/21 про видачу обмежувального припису, копія свідоцтва про народження дитини, довідка з місця навчання, характеристику дитини (з обов`язковим зазначенням участі батьків у вихованні), довідку з місця роботи, довідку про доходи, характеристику з місця роботи заявника, копію договору дарування та Витягу з реєстру речових прав, довідку з наркодиспансеру, психіатричної лікарні.

Враховуючи те, що батьки проживають в різних населених пунктах (в різних областях), ОСОБА_4 , звернулася до служби у справах дітей за місцем свого проживання для обстеження її житлово-побутових умов про що було на початку січня 2022 року складено відповідний акт.

При винесені рішення особлива увага зверталась на те, що рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 30.07.2021 року у справі №341/1363/21, номер провадження 2-о/341/68/21 відносно кривдника ОСОБА_1 було видано обмежувальний припис.

Вказали, що рішення виконавчого комітету Бурштинської міської ради №72 від 28.04.2022 року, яким виконком вирішив за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 з мамою приймалось крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримано баланс міх інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в і інтересах.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу, просить рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2023 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

У судовому засіданні представник ОСОБА_5 - ОСОБА_9 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник Бурштинської міської ради апеляційну скаргу не визнала, вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. У цьому випадку законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, оскільки частиною третьою статті 159 СК України встановлено, що суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

Суд зазначив, що позивач не довів наявності окремого спору та не довів порушення свого права або інтересу, оскільки рішення виконавчого комітету Бурштинської міської ради, як органу опіки та піклування, є дорадчим та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення місця проживання дитини і не порушує прав та обов`язків жодного з батьків.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення органу опіки та піклування не породжує певних правових наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин, оскільки позивач може звернутися за вирішенням спору про визначення місця проживання дитини безпосередньо до суду, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії- НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебували у шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22.10.2021 року розірвано.

Заявою про реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_3 від 30.07.2021 року № 10/19-534 підтверджено, що малолітній проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 30.07.2021 року, щодо ОСОБА_1 ухвалено обмежувальний припис до 30.01.2022 року та установлено тимчасові обмеження.

Малолітній ОСОБА_3 навчається у 1 Г класі Бурштинського ліцею № 2 з 01.09.2021, що підтверджується довідкою Бурштинського ліцею № 2 від 07.12.2021 № 132.

ОСОБА_4 звернулась до комісії з питань захисту прав дитини Бурштинської міської ради для встановлення місця проживання дитини, щоб мати змогу зареєструвати місце проживання сина за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем своєї реєстрації в квартирі, яка є її власністю.

ОСОБА_4 працює, має постійний дохід, що підтверджується довідками з місця роботи.

Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 266015731 підтверджується, що ОСОБА_4 є власником 1/1 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 04.01.2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з мамою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 для малолітнього ОСОБА_7 створені усі умови для проживання та навчання.

Засідання комісії з питань захисту прав дитини, було призначене на 17.01.2022 року та відкладене за заявою ОСОБА_1 в зв`язку з неможливістю прибути та взяти участь.

ОСОБА_1 в листі, адресованому голові Бурштинської міської ради, повідомив, що між ним та ОСОБА_4 , як батьками малолітнього сина, ніколи не виникало конфліктів про місце проживання дитини окремо від матері, оскільки вони розуміють і знають права та обов`язки та не можуть перешкоджати один одному у забезпеченні прав та інтересів дитини, керуючись якнайкращими інтересами сина.

17 лютого 2022 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Бурштинської міської ради від 17 лютого 2022 року розглядалося питання про вирішення спору між батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою ОСОБА_2 та прийнято рішення рекомендувати виконкому Бурштинської міської ради визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з мамою ОСОБА_5 .

Рішенням виконавчого комітету Бурштинської міської ради від 28.04.2022 року «Про вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини» визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з мамою ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга і третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За положеннями статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частини першої статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування.

У частині першій статті 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до частини першої статті 56 ЦК України, пункту 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначає Порядок проведення органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок).

Так, відповідно до пункту 72 Порядку для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт обстеження житлово-побутових умов за формою згідно з додатком 9. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини. Якщо встановлено, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, служба у справах дітей подає клопотання голові районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради про позбавлення таких батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Частинами першою, третьою статті 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

З указаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. У цьому випадку законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, оскільки частиною третьою статті 159 СК України встановлено, що суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, позивач може звернутися до суду за вирішенням спору про визначення місця проживання дитини.

Між тим, суд першої інстанції не дав оцінки аргументам позивача, які наведені ним у позовній заві, чим порушив вимоги ст.265 ЦПК України.

Так, судом установлено, що ОСОБА_5 звернулася до комісії з питань захисту прав дитини Бурштинської міської ради із заявою визначення місця проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем реєстрації матері у АДРЕСА_2 . До заяви надала необхідні для складання висновку документи: копію паспорта, копію довідку форми № 3, довідку про доходи, характеристику з останнього місця роботи, копію рішення Галицького районного суду Івано-Франкіфвської області від 30.07.2021 року, відмову органу реєстрації від 30.07.2021 року, копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання дитини №132 від 07.12.2021 року, характеристику з ліцею на учня, довідку з наркодиспансеру, довідку психіатричної лікарні, договір дарування квартири від 15.07.2021 року, акт обстеження - побутових умов від 04.01.2022 року.

Позивачем на адресу міського голови Бурштинської міської ради було направлено заяву про залишення заяви ОСОБА_4 про визначення місця проживання їх сина разом з мамою без розгляду у зв`язку з відсутністю спору.

17.02.2022 року на засіданні комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Бурштинської міської ради розглянула заяву ОСОБА_5 .

Із витягу протоколу №4 засідання вказаної комісії вбачається, що на засідання комісії було запрошено обох батьків, батько ОСОБА_1 на засідання не з`явився, з ним було спілкування по телефону. Комісія з урахуванням наданих матеріалів та заяви ОСОБА_1 від 16.02.2022 року дійшла висновку, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від народження не має фактичного місця реєстрації, з часу народження проживав з татом і мамою за адресою АДРЕСА_3 , а з липня 2021 року постійно проживає з мамою ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 та в інтересах малолітнього задовольнити заяву матері ОСОБА_5 ) та рекомендувати виконкому Бурштинської міської ради визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з мамою ОСОБА_5 .

Рішенням виконавчого комітету Бурштинської міської ради Івано- Франківської області від 28.04.2022 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з мамою ОСОБА_5 .

Про наявність спору між батьками щодо місця проживання дитини свідчить звернення ОСОБА_4 до комісії з питань захисту прав дитини Бурштинської міської ради, яка звернулася до комісії для захисту інтересів дитини, в якій зазначила, що після подій, що сталися 16.07.2021 року про, які йдеться у рішенні Галицького районного суду Івано-Франківської області від 30.07.2021 року, вона остаточно пішла від колишнього чоловіка та стала проживати у квартирі АДРЕСА_4 , яка належить їй на праві приватної власності, в цій квартирі проживає разом з сином та хоче зареєструвати його місце проживання за вказаною адресою, однак через відсутність згоди батька, отримала відмову органу реєстрації через відсутність згоди батька.

Відповідно до вимог статей 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 Сімейного кодексу України). Відповідно до положень частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я в якому вона проживає.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників.

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування) (абзац п`ятнадцятий пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 в редакції на час звернення із заявою про визначення місця проживання дитини).

Позивач згоди на реєстрацію дитини за місцем проживання матері дитини не надав, що свідчить про те, що між батьками не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини. Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції представник позивача зазначила, що позивач має бажання, щоб дитина була зареєстрована за його місце проживання. Тобто, між позивачем та матір`ю дитини є спір щодо визначення місця проживання дитини. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу

Колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, що до порушення виконавчим комітетом Бурштинської міської ради при вирішенні спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ст.160, 161 Сімейного Кодексу України та процедури, передбаченої п.72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить я від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У справі, що переглядається позивач оскаржує рішення органу опіку та піклування, яким визначено місце проживання дитини. Як зазначалося вище у випадку, якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. У цьому випадку законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, оскільки частиною третьою статті 159 СК України встановлено, що суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

Відповідно до частини другої статті 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

З урахуванням вказаних положень ст.19 Сімейного Кодексу України висновок суду першої інстанції про те, що рішення виконавчого комітету, як органу опіки та піклування є дорадчим та не тягне будь-яких прав чи обов`язків батьків щодо батьківський прав та визначення місця проживання дитини не відповідає вимогам Закону.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів наявності окремого спору, а отже і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності та посилання суду на правовий висновок, саме в цій частині, викладений у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі №370/408/19, оскільки у справі, що переглядається і у справі №370/408/19 різні фактичні обставини.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 .

Оскільки у задоволенні заявлених вимог відмовлено, то підстав для перерозподілу судових витрат, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 до Бурштинської міської ради, як органу опіки та піклування, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 липня 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева