ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/879/21 Номер провадження 22-ц/814/2844/23Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О. С. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Панченка О.О., Одринської Т.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 грудня 2022 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У березні 2021 року позивач, АТ КБ «Приватбанк», в особі уповноваженого представника, звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № SAMDN7119 від 04.02.2019 у сумі 141 966,23 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав Анкету-заяву б/н від 17.12.2013, за якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» 04.02.2019 підписали Додаткову угоду (далі - Угода) SAMDN7119 від 04.02.2019, відповідно до якої АТ КБ «ПриватБанк» здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п. 1.2 Додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки, вказані в п. 1.5.1 Додаткової угоди. Строк повернення кредиту вказаний в п. 1.3 Додаткової угоди.

У відповідності п. 1.6 Додаткової угоди ця угода відповідно до ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме, в разі належного виконання клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п. 1.5 Угоди, вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені п. 1.2 Угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачена п. 1.4 Угоди. Пунктом 1.6.1 Угоди встановлено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених п. 1.5.2. Угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачене п. 1.2 Умова про зміну процентної ставки передбачене п. 1.4 Угоди не поширюються

Відповідно до п. 1.7 в разі порушення клієнтом термінів по погашенню кредиту, зазначених в п. 1.5.2, понад 31 безперервно: 1.7.1 терміном повернення кредиту є 31-й день з моменту такого порушення (але не пізніше терміну, вказаного в п. 1.3. Угоди). Вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до п. 1.7.1 Угоди), є простроченою, зазначено в п. 1.7.2 Угоди.

Однак, в порушення умов вказаної Угоди, відповідач належно не виконав взятого на себе зобов`язання і своєчасно не вносив необхідні платежі. Станом на 30.12.2020 утворилась заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 141 966,23 грн, яка складається із: 921,95 грн - заборгованість за кредитом, 10 806,02 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за комісією, 130 238,26 заборгованість за пенею, які позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» прохав рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вказували, що місцевий суд дійшов до невірного висновку, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчать про не укладеність кредитного договору.

Відповідач у справі отримав кредитну картку та неодноразово нею користувався, що підтверджується випискою по банківським рахункам, яка, згідно з висновками Верховного Суду у справі № 200/5647/18-ц та № 284/157/20-ц, є належним доказом на підтвердження факту заборгованості.

04.02.2019 між сторонами було підписано Додаткову угоду в електронній формі, підписавши її на планшеті, що відповідає вимогам постанови НБУ № 151 від 13.12.2019 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».

У відповідності до умов Додаткової угоди банк зобов`язувався списати частину заборгованості, а відповідач зобов`язувався повернути грошові кошти. Цією ж угодою сторони узгодили розмір відсоткової ставки, штрафних санкцій та у мови їх сплати.

Безпідставно місцевий суд відмовив у стягненні тіла кредиту, відсотків та штрафних санкцій, не врахувавши правові висновки Верховного Суду висловлені у постанові від 14.04.21021 у справі № 759/11453/20, № 284/157/20, № 153/1334/16 та інших справах.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Судом установлено, що 17.12.2013 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав документ «надання банківських послуг в ПриватБанк». У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодився з його умовами.

На підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору та наявності заборгованості по погашенню, позивач надав суду оригінал заяви про надання банківських послуг в ПриватБанк від 17.12.2013, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта, РНОКПП, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв`язку, однак, тип картки яку виявив бажання оформити ОСОБА_1 за цією анкетою (відсутня позначка клієнта у відповідній графі) та з яким бажаним кредитним лімітом, у даній анкеті-заяві не зазначено. (а.с. 132)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд дійшов висновку, що додана до позовної заяви копія та оригінал документу «надання банківських послуг в ПриватБанк від 17.12.2013» не доводить отримання позивачем кредитної картки та не може бути взятий судом до уваги, як одна із складових кредитного договору, оскільки він не містить відомостей про видачу відповідачу кредитної картки, її виду, номеру, строку її дії, розміру кредитного ліміту.

АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та, відповідно, отримання позичальником умов та правил надання банківських послуг, тарифів і пам`ятки клієнта, що в сукупності із «заявою про надання банківських послуг ПриватБанку» свідчило б про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг та про досягнення згоди між сторонами щодо всіх умов кредитування.

В позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що заява про надання банківських послуг, в якій виражена згода останнього з тим, разом із умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять договір про надання банківських послуг.

При цьому, Додаткова угода до Договору № SAMDN7119 від 04.02.2019, Графік погашення від 04.02.2019, містить підпис ОСОБА_1 , який викликає сумнів у його ідентичності у порівнянні з наявним у справі підписом останнього у копії його паспорту.

Крім того, на вимоги суду за його ухвалами про призначення судової експертизи щодо визначення ідентичності підпису відповідача в Додатковій угоді до Договору № SAMDN7119 від 04.02.2019 та Графіку погашення від 04.02.2019, дані ухвали залишились без виконання; на вимогу експертної установи про надання додаткових матеріалів для проведення судово - почеркознавчої експертизи, оригінали даних документів ні суду, ні експертній установі надані не були.

Твердження представника позивача про відсутність заборон щодо використання власноручного підпису на електронних документах, посилання на Постанову НБУ №151 від 13 грудня 2019 року «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України», відповідно якого передбачено вважати цифровий власноручний підпис фізичної особи таким, що відповідає його дійсному підпису, суд першої інстанції не взяв до уваги, оскільки дане Положення прийнято після дати складання Додаткової угоди та Графіку.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами не було укладено у належній формі кредитного договору, а тому відмовив у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Щодо стягнення тіла кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2013 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» (наразі АТ КБ «ПриватБанк») із заявою про надання банківських послуг.

Зі змісту даної заяви вбачається, що сторони розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами та розмір штрафних санкцій не узгодили.

В підписаній Заяві відсутні відомості про тарифи, які підлягають застосуванню до укладеного договору, а надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними, у зв`язку з чим їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору та досягненням між сторонами згоди щодо всіх його істотних умов у передбаченій законом письмовій формі, що узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 04.02.2019 між сторонами була укладена Додаткова угода з метою створення сприятливих умов для виконання Клієнтом зобов`язань за кредитним договором № SAMDN7119 від 17.12.2013.

Місцевий суд зазначив, що підпис ОСОБА_1 на цій Угоді викликає сумнів у його ідентичності у порівнянні з наявним у справі підписом останнього у копії його паспорту.

Апеляційний суд зазначає, що зазначений висновок місцевого суду, в порушення вимог ст. 204 ЦК України (презумпція правочину) та вимог процесуального права, носить характер припущення, що є недопустимим.

В ході судового розгляду справи відповідачем належними доказами не доведено, що зазначений в Додатковій угоді підпис належить не йому.

Для з`ясування вказаного питання у справі призначалася судова-почеркознавча експертиза, обов`язок по оплаті вартості якої покладався на відповідача. У відповідності з повідомленням Національного наукового центру інститут судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса експертиза непроведена у зв`язку з неоплатою відповідачем рахунку за проведення експертизи. (а.с. 209-210)

В зазначеній частині доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Щодо розміру заборгованості

В ході судового розгляду справи відповідач заперечував наявність заборгованості.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

В постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 759/11453/20 зроблено правовий висновок про те, що «відповідачем не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки за його картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи (а.с. 20-36), які є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19). Таким чином, виписка за картковим рахунком, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися у сукупності з іншими доказами».

На підтвердження факту наявності розміру заборгованості позивачем у справі було надано виписки з особового рахунку відповідача за період з 17.12.2013 по 27.08.2021, з яких вбачається, що відповідачем був отриманий кредит в розмірі 5 376,25 грн, погашено - 4 454,39 грн, заборгованість за тілом кредиту в розмірі 921,95 грн та нараховані банком відсотки та пеня за договором. (а.с. 9-12, 44-48, 51-56, 75-83, 89-92)

Апеляційний суд зазначає, що долучені до матеріалів справи виписки з особового рахунку підтверджують лише факт наявності заборгованості відповідача за тілом кредиту на суму 921,95 грн.

Щодо стягнення відсотків та пені.

Як встановлено судом вище, зі змісту заяви від 17.12.2013 про надання банківських послуг вбачається, що сторони розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами та розмір пені не узгодили.

04.02.2019 між сторонами була укладена Додаткова угода з метою створення сприятливих умов для виконання Клієнтом зобов`язань за кредитним договором № SAMDN7119 від 17.12.2013.

Згідно з п. 1.1 вказаної Додаткової угоди сума заборгованості, що виникла в період з дати укладення договору до дня підписання цієї Угоди, складає 146 741,14 грн.

Банк здійснює прощення (анулювання) часини заборгованості, що виникла в період з дати надання Клієнту кредиту, а саме здійснює прощення: відсотків на 0 грн, комісії на 0 грн, пені на 116731,1 грн, штрафу на 314,37 грн (п. 1.2 Додаткової угоди).

Строк повернення кредиту до 25.08.2019 (п. 1.3 Додаткової угоди).

Відсоткова ставка за кредитом становить 0,01% (п. 1.4 Додаткової угоди).

Ця угода згідно зі ст. 212 ЦК України укладається під відкладну обставину, а саме: у разі належного виконання Клієнтом зобов`язань, передбачених Договором та п. 1.5 Угоди, вступають в дію умови про прощення заборгованості, визначені п. 1.2 Угоди, та умов про зміну процентної ставки, передбачені п. 1.4 Угоди.

Умовами п. 1.5, 1.5.1, 1.5.2 Додаткової угоди визначено порядок погашення кредиту: Клієнт зобов`язується здійснити платіж на погашення заборгованості по Договору у розмірі не менше 4 545,30 грн у строк не пізніше 04.02.2019, а у подальшому (п. 1.5.2) - здійснювати щомісячні платежі у розмірі 4 206,84 грн до 25 числа місяця протягом 6 місяців; розмір останнього платежу складає 4 206,89 грн.

Разом із тим, згідно з п. 1.6.1 Додаткової угоди в разі прострочення виконання клієнтом бідь якого із зобов`язань, передбачених п. 1.5.2 Угоди та/або будь якого із зобов`язань, передбачених Договором, на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбачена п. 1.2, та умова про зміну відсоткової ставки, передбачена п. 1.4 Угоди не застосовується.

Оскільки відповідачем було порушено зобов`язання щодо повернення заборгованості, передбачене п. 1.5.2 Додаткової угоди, умови про змінену відсоткову ставку у розмірі 0,01% не застосовуються, що відповідає домовленості сторін, а тому підстави для стягнення відсотків у судовому порядку відсутні.

Решта доводів апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовує.

Щодо застосування строку позовної давності.

Під час розгляду справи місцевим судом відповідач зробив заяву про застосування строку позовної давності.

Апеляційний суд зазначає про відсутність підстав для застосування строку позовної давності.

Як зазначено вище, презумпцію правомірності додаткової угоди від 04.02.2019 відповідачем не спростовано. До суду позивач звернувся у березні 2021 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності з дати укладення додаткової угоди, що виключає застосування правових наслідків строку позовної давності.

Також, первинною угодою від 17.12.2013 сторони не визначили кінцевого терміну погашення кредитних коштів, що виключає застосування строків позовної давності до часу укладення додаткової угоди - 04.02.2019.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вище зазначені висновки, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог а саме: стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 17.12.2013 в розмірі 921,95 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з підстав, викладених у мотивувальній частині вказаної постанови.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог (на 6,5%), з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину судового збору, сплаченого позивачем за подачу позову до суду у сумі 147,55 грн (із розрахунку: 2 270 х 6,5%), а також за подачу апеляційної скарги 221,33 грн (із розрахунку: 3 405,00 х 6,5%), що становить суму: 368,88 грн.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. 141, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 грудня 2022 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDN7119 від 17.12.2013 в розмірі 921,95 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у сумі 368,88 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення лише у випадку, передбаченому п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.О. Панченко

Т.В. Одринська