печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2668/23-ц
12 квітня 2023 року Печерський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Литвинової І. В.,
при секретарі судових засідань Орел А. О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
І. Позиції сторін у справі.
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання кредиту № 168604-КВ1-002 від 03 вересня 2021 року у розмірі 203 963, 82 грн, судовий збір у розмірі 3 059, 46 грн і витрати на правову допомогу у розмірі 5 000, 00 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що сторонами було укладено договір про надання кредиту, згідно з яким відповідач як позичальник отримала кредит у розмірі 60 000, 00 грн, на строк 24 тижні - тобто до 18 лютого 2022 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,86587500 % (фіксована ставка) та на засадах строковості, поворотності, платності, який зобов`язалася повернути, сплатити проценти у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. 03 вересня 2021 року позивач перерахував відповідачу кредит трьома переказами грошових коштів на загальну суму у розмірі 60 000, 00 грн, проте відповідач лише частково сплатив позивачу заборгованість за договором, чим порушила зобов`язання встановлені договором. Відповідач у рахунок погашення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом здійснила 11 платежів на загальну суму 25 051, 42 грн. Станом на 19 січня 2023 року відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань за договором на загальну суму 203 963, 82 грн, з якої 60 000, 00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9 000, 00 грн - заборгованість по комісії за видачу кредиту, 134 963, 82 грн - заборгованість по процентам.
Відзив від відповідача на позов до суду не надходив.
ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.
19 січня 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
03 лютого 2023 року до суду надійшла відповідь на запит, направленого на виконання частини шостої статті 187 ЦПК України, про адресу місця реєстрації відповідача, у передбаченому законом порядку.
03 лютого 2023 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному порядку з викликом сторін у судове засідання.
13 березня 2023 року на електронну поштову скриньку суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника сторони, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
22 березня 2023 року представник позивача подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, яку суд повертає заявнику, оскільки подана після першого судового засідання (07 березня 2023 року) у порушення приписів пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України, при цьому справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, а клопотання про поновлення строку, встановленого законом, одночасно із заявою про збільшення розміру позовних вимог не було подано, як це передбачено частиною четвертою статті 127 ЦПК України.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку.
ІІІ. Фактичні обставини справи.
03 вересня 2021 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» договір про надання кредиту № 168604-КВ1-002 в електронній формі, порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через Особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 168604-КВ1-002 від 03 вересня 2021 року /а. с. 7-8/.
Відповідно до п. 1 договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 60 000, 00 грн, строком на 24 тижні - до 18 лютого 2022 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,86587500 % в день (фіксована ставка). Кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та правилами надання споживчих кредитів.
Відповідно до п. 2 договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно з графіком платежів.
03 вересня 2021 року ТОВ «Бізнес позика» видав ОСОБА_1 кредит у розмірі 60 000, 00 грн трьома грошовими переказами /а. с. 20, 21, 22/.
Позичальник ОСОБА_1 у рахунок погашення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом здійснила 11 платежів на загальну суму 25 051, 42 грн /а. с. 26-36, 37-40/. При погашенні кредиту через Особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця, позичальник ввів свій реєстраційний номер облікової картки платника податків і програма приймання платежів в Особистому кабінеті автоматично зараховує платіж в рахунок погашення боргу за існуючим договором.
Відповідно до наданого розрахунку, заборгованість позичальника перед кредитором ТОВ «Бізнес позика» станом на 19 січня 2023 року складає 63 814, 76 грн, а саме: заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 60 000, 00 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 134 963, 82 грн /а. с. 37-40/.
Крім цього, позичальник нарахував борг за комісією у розмірі 9 000, 00 грн.
ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.
Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до частини першої ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частини першою ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.
Згідно з частиною першої ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно з частиною першою ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною другою статті 1048 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
З матеріалів справи вбачається, що позичальник своїх зобов`язань за договором належним чином не виконав, перестав сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту та процентів.
Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.
Отже, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в розмірі 9 000,00 грн, слід відмовити.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, враховуючи те, що відповідачем не було належним чином виконано умови вищезазначеного кредитного договору, а також ним не було спростовано вищезазначених позовних вимог позивача, на підставі чого позовна заява підлягає задоволенню частково.
V. Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.
Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 924, 23 грн (95, 58 % від 3 059, 46 грн).
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 5 000, 00 грн - понесені витрати на правову допомогу.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись
ст. ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,
ст. ст. 1-22, 525, 526, 530, 610, 1049 Цивільного кодексу України,
ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 279, 280-282, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Відмовити у задоволенні позову у частині стягнення суми комісії за видачу кредиту.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Суддя І. В. Литвинова