Справа №173/1407/23
Провадження №2/173/435/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

18.05.2023 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання права власності до відповідача Верхньодніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації».

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.05.2023 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 26.06.2023 року.

09.06.2023 року від відповідача надійшла заява, згідно якої останній не має заперечень про задоволення позовних вимог.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності на садибний житловий будинок літ.А-1 площею 41.2 кв.м., з господарчими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 07 липня 1999 року на підставі договору довічного утримання вона отримала у власність 11/20 частки житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Співвласник 9/20 частини житлового будинку в 2011 році відповідно до рішення Верхньодніпровської міської ради виділив частину будинку із спільної власності в окреме користування на праві власності за адресою: АДРЕСА_3 . Окрема земельна ділянка кадастровий номер 060130001.

Вона самостійно користується та володіє належним їй майном. Спільних приміщень з іншими співвласниками у неї немає.

18 січня 2023 року вона отримала рішення Верхньодніпровської міської ради « Про затвердження адреси об`єкту нерухомого майна: АДРЕСА_1 .

20.03.2023 року вона отримала рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій, а саме: в правовстановлюючому документі (договір довічного утримання) та технічному паспорті не співпадають частки права власності та адреси нерухомого майна власника, що й стало підставою звернення до суду.

Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги за позовною заявою підтримує в повному обсязі .

Відповідач, представник відповідача, Верхньодніпровської міської ради, в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої будь-яких заперечень проти задоволення позовних вимог не має.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, КП «Верхньодніпровське БТІ» в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у відсутність його представника .

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності. Способом захисту порушених цивільних прав позивачем визначено про визнання права власності , як на самостійний об`єкт нерухомості з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту порушених прав передбачений ст. 16 ЦК України.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , 27 липня 1999 року на підставі договору довічного утримання набула у власність 11/20 частки житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору довічного утримання. 16.10.2000 року знято заборону відчуження із зазначеної частини житлового будинку, тобто на даний час право власності позивачки на зазначене домоволодіння не є обмеженим..

Судом також встановлено, що співвласник іншої 9/20 частини житлового будинку в 2011 році відповідно до рішення Верхньодніпровської міської ради виділив частину будинку із спільної власності в окреме користування на праві власності за адресою: АДРЕСА_3 . Окрема земельна ділянка кадастровий номер 060130001.

Відповідно до рішення від 20.03.2023 року позивачка отримала відмову у проведенні реєстрації за нею право власності на належну їй частину житлового будинку за тими підставами, що в правовстановлюючому документі (договір довічного утримання) та технічному паспорті не співпадають частки права власності та адреси нерухомого майна власника, що підтверджується копією рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій.

Позивачка бажає визнати за нею право власності на належне їй домоволодіння, як на самостійні об`єкти нерухомості з привласненням окремої адреси.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним

Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною радою України від 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що у позивачки правомірно виникло право власності на частину домоволодіння , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору довічного утримання.

В зазначеному договорі чітко визначена частка позивачки у спільній сумісній власності, стосовно домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

За доводами позивачки вона самостійно користується та володіє належною їм часткою зазначеного вище будинку та земельною ділянкою. Спільних приміщень із іншим співвласником не має. Крім того інший співвласник вже виділив належну йому частку в самостійний об`єкт нерухомості та має самостійну адресу.

Відповідно до ст. 392 ЦК України - Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1,3 ст. 364 ЦК України - Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.. 370 ЦК України - Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991 року ( з наступними змінами і доповненнями - При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Оскільки на час розгляду справи інший співвласник вже виділив належну йому частку в самостійний об`єкт нерухомості, об`єкт нерухомості позивача має окремий вихід, фактично є самостійним об`єктам нерухомості, за технічними характеристиками. Домоволодінню позивачки за рішенням Верхньодніпровської міської ради « Про затвердження адреси об`єкту нерухомого майна: АДРЕСА_1 .. Проте документально належне позивачці домоволодіння продовжує перебувати в частковій спільній власності і позивачка не має можливості в повній мірі реалізувати своє право власності на нього, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог поданою позовною заявою в повному обсязі.

Понесені позивачами судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі по 1 073.60 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, оскільки відсутня вина відповідача в порушенні прав позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою АДРЕСА_2 , до Верхньодніпровської міської ради, юридична адреса: 51600 пр. Шевченка, 21 м. Верхньодніпровськ Кам`янського району Дніпропетровської області, , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», юридична адреса: 51600 вул. Театральна, 16 м. Верхньодніпровськ Кам`янського району Дніпропетровської області, , про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою АДРЕСА_2 , право власності на садибний житловий будинок літ.А-1 площею 41.2 кв.м., з господарчими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як на окремий об`єкт нерухомості.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073.60 грн., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстровану за адресою АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 26.06.2023 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 06.07.2023 року

Дата набрання законної сили: 27.07.2023 року