Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/974/22
Провадження № 2/499/38/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

заочне

20 квітня 2023 року смт Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Тимчука Р.М. за участю секретаря судового засідання Скаковець Т.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванівка Одеської області справу цивільну справу № 499/974/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, про встановлення факту, що має юридичне значення посилаючись на те, що у 2011 році нею було куплено частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці розміром 0,1232 га.

На даний час цій частині житлового будинку приєсвоєно окремо адресу, а саме АДРЕСА_2 ,що підтверджується рішенням Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області від 28.12.2018 року.

Так як ОСОБА_2 не підготував всі документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, то зобов`язався підготувати всі необхідні документи для укладення правочину, та дозволив позивачці в повній мірі користуватися цим майном та володіти ним на загальних підставах, на підтвердження цього передав їй документи та ключі.

Після цього відповідач поїхав з села та більше не приїздив, майном не цікавився, документи ніякі не оформлював, угода так і залишилась неукладена та не відбулась.

В цьому будинку позивачка добросовісно проживає з 2011 року та володіє ним, отже на протязі більше ніж 11 років ОСОБА_1 володіє ним, користується та розпоряджається, проводить ремонти, доглядає будинок, облаштовує побут, сплачує комунальні платежі.

Також на протязі всього цього часу вона користується та володіє земельною ділянкою площею 0,123 га ( в тому числі 0,054 га ріллі, 0,041 га- забудовані землі, 0,028 га під багаторічними насадженями) кадастровий номер якої :02:001:0001, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Крім того позивачка зазначає наступну обставину. Згідно договору купівлі продажу попередній власник майна - ОСОБА_2 , як колишній власник набув право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , проте в зв`язку з тим, що даний об`єкт переведено в цілу частину, тобто з частини будинку перейшов в цілу частину житлового будинку з наданням окремої адреси, тобто присвоєно окремий номер «23а», що підтверджується рішенням Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області від 28 грудня 2018 року та технічним паспортом.

Позивачка просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 є цілим житловим будинком.

Та визнати за нею право власності на даний житловий будинок за набувальною давністю.

У судове засідання позивачка не з`явилася, клопотала слухати справи у її відсутність та на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, клопотань не заявляв. У судове засідання дві не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв клопотань не надавав. На адресу суду поверталися конверти, з позначкою «Адресат відсутній за вказаною адресою» при цьому згідно адресної довідки вбачається, що відповідач за даною адресою зареєстрований.

Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомлені відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що судове поштове відправлення (копія позову з додатками, ухвала про відкриття спрощеного провадження) направлялося за адресою за місцем реєстрації відповідача (згідно адресної довідки), а згідно позначки працівника особа відсутня за вказаною адресою, тому у суду є підстави вважати, що відповідач отримав ухвалу про відкриття спрощеного провадження та повідомлений про порядок розгляду справи.

Суд визнає неявку відповідача з неповажних причин.

Положеннями ч. 1ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( п. 1 ч. 3ст. 223 ЦПК України).

Отже судом було вжито всі можливі заходи, щодо виклику відповідача по справі до суду.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01.04.2008, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26.04.2007).

Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

В порядку ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином.

В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладені обставини та строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення без участі відповідача на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач свої позовні про визнання права власності за набувальною давністю, обґрунтовує тими обставинами, що у 2011 році нею було куплено частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці розміром 0,1232 га.

Згідно досліджених в судовому засіданні копій договору купівлі-продажу частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 та договору купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,123 га ( в тому числі 0,054 га ріллі, 0,041 га- забудовані землі, 0,028 га під багаторічними насадженями) кадастровий номер якої :02:001:0001, яка розташована в АДРЕСА_1 вбачається, що колишнім власним спірного майна був відповідач по справі ОСОБА_2 .

На даний час цій частині житлового будинку приєсвоєно окремо адресу, а саме АДРЕСА_2 ,що підтверджується рішенням Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області від 28.12.2018 року.

Так як ОСОБА_2 не підготував всі документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, то зобов`язався підготувати всі необхідні документи для укладення правочину, та дозволив позивачці в повній мірі користуватися цим майном та володіти ним на загальних підставах, на підтвердження цього передав їй документи та ключі.

Після цього відповідач поїхав з села та більше не приїздив, майном не цікавився, документи ніякі не оформлював, угода так і залишилась неукладена та не відбулась.

В цьому будинку позивачка добросовісно проживає з 2011 року та володіє ним, отже на протязі більше ніж 11 років ОСОБА_1 володіє ним, користується та розпоряджається, проводить ремонти, доглядає будинок, облаштовує побут, сплачує комунальні платежі.

Також на протязі всього цього часу вона користується та володіє земельною ділянкою площею 0,123 га ( в тому числі 0,054 га ріллі, 0,041 га- забудовані землі, 0,028 га під багаторічними насадженями) кадастровий номер якої :02:001:0001, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що так як відбулася зміна адреси житлового будинку, то суд вважає, що і змінилася адреса розташування земельної ділянки на які розташований даний житловий будинок, а саме земельна ділянка площею 0,123 га ( в тому числі 0,054 га ріллі, 0,041 га- забудовані землі, 0,028 га під багаторічними насадженями) кадастровий номер якої :02:001:0001, розташована в АДРЕСА_2 .

Крім того позивачка зазначає наступну обставину. Згідно договору купівлі продажу попередній власник майна - ОСОБА_2 , як колишній власник набув право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , проте в зв`язку з тим, що даний об`єкт переведено в цілу частину, тобто з частини будинку перейшов в цілу частину житлового будинку з наданням окремої адреси, тобто присвоєно окремий номер «23а», що підтверджується рішенням Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області від 28 грудня 2018 року та технічним паспортом.

Позивачка просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 є цілим житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_2 та розташований на земельній ділянці за цією адресою.

Даний факт знайшов своє підтвердження також в звіті щодо незалежної оцінки ринкової вартості житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, де об`єктом оцінки є саме житловий будинок, а частина; згідно технічного паспорту також вказується , що об`єкт нерухомості є саме житловий будинок.

Застосовуючи норми матеріального права при розгляді справи суд виходив з такого.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту, а саме що частина житлового будинку є одним цілим житловим будинком має юридичне значення для позивачки, оскільки впливає на його правомочність як власника щодо розпорядження нерухомістю.

Іншого порядку встановлення факту, окрім судового, не існує.

Стосовно позовної вимоги про визнання права власності за набувальною давністю суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, а відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить згальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа наділена правом звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-10/2004 року від 01 грудня 2004 року надано тлумачення, що поняття "охоронюваний законом інтерес", у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набувальна давність - одна з підстав набуття права власності. Суб`єктом набувальної давності може бути як фізична, так і юридична особа.

Як зазначено у ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Судовою практикою (Постанова Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 р. у справі № 3/269) визначено наступні положення: відповідно до п.п. 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.04 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

П.13. Постанови Пленуму можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Враховуючи, що відкрите і безперервне володіння позивачем зазначеним об`єктом нерухомості значно перевищує 10 років, то позивач має право на визнання за ним права власності на зазначений вище об`єкт нерухомого майна.

Зазначені обставини, ОСОБА_1 підтверджує довідкою Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області від 16.11.2022 року; актом підтвердження від 10.11.2022 року, довідкою Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області від про вільне та добросовісне володіння.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Критеріями необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю володіння, яке має бути добросовісним, відкритим, очевидним для усіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним: володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків.

Таким чином, спосіб набуття права власності базується на сукупності обставин - тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Добросовісне володіння припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність слід враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав».

Враховуючи вищезазначене судом було перевірено законність вимог позивача та встановлено що позивач добросовісно, відкрито, володіє нерухомим майном на протязі більше 10 років, суд вважає, що позивач дійсно набув право власності на зазначене майно, у зв`язку з чим, задовольняє позовні вимоги.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 11, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 82, 200,218,206, 223,247 259, 263-265, 315 ЦПК України, рішення Конституційного Суду України у справі № 1-10/2004 року від 01 грудня 2004 року, Постановою Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 р. у справі № 3/269 суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт, що частини житлового будинку в АДРЕСА_2 є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_2 ,що розташований на земельній ділянці площею 0,123 га, кадастровий номер якої :02:001:0001, яка розташована в АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_2 , та на земельну ділянку площею 0,123 га (в тому числі 0,054 га ріллі, 0,041 га - забудовані землі, 0,028 га під багаторічними насадженями) кадастровий номер якої :02:001:0001, яка розташована в АДРЕСА_2 .

Рішення суду є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_3 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 РНОКПП: НОМЕР_2

СуддяРуслан ТИМЧУК