Провадження № 2/638/453/23
РІШЕННЯ

Іменем України

10 квітня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Веліток Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, усуненням перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, усуненням перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 23.06.2020 року набув право власності на житлову квартиру загальною площею 106,3 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира була придбана на електронних торгах, за результатами перемоги в яких мені було видано Акт про проведені електронні торги від 19.06.2020 року, посвідчений 23.06.2020 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малаховою Галиною Іванівною, про що зроблено запис в реєстрі за №1807, та видано відповідне Свідоцтво. При цьому, 23.06.2020 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малаховою Г.І. було здійснено державну реєстрацію права власності на Квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). За змістом Свідоцтва, виданого нотаріусом Малаховою Г.І., Квартира, на яку я набув права власності, раніше належала громадянину ОСОБА_2 . На підставі витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 213662275), сформованого станом на 23.06.2020 року, єдиним власником Квартири є Позивач - ОСОБА_1 . Починаючи з 23.06.2020 року і по теперішній час позивач не можу реалізувати своє право власності на Квартиру, оскільки в Квартирі продовжують мешкати колишній власник Квартири ОСОБА_2 та члени його родини - дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , невістка ОСОБА_6 . Згідно з Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова, у реєстрі немає відомостей про осіб, місце проживання/перебування яких зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що відповідачі є особами, які втратили право на користування Квартирою, на сьогодні перешкоджають мені в реалізації права власності, і тому потребують примусового виселення із Квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачі будучи належним чином повідомлені, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Крім того, представник відповідача неодноразово звертався до суду з заявами про ознайомлення, однак фактично не ознайомився, однак був обізнаний про наявність справи та про стадію розгляду справи, а тому суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №213662275, сформованого станом на 23.06.2020 року, єдиним власником Квартири є ОСОБА_1 .

В Квартирі продовжують мешкати колишній власник ОСОБА_2 та члени його родини - дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , невістка ОСОБА_6

Згідно з Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова, у реєстрі немає відомостей про осіб, місце проживання/перебування яких зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 був власником Квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого Шостою Харківською державною конторою 19.05.2009 року за реєстраційним № 4-2753, дублікат виданий Шостою Харківською державною нотаріальною конторою 29.04.2009 року, за реєстраційним № 3-846, право власності зареєстроване Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер майна 28812390, номер запису П-1-17129, П-1-17125 в книзі 1.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2018 року у справі №638/5172/17, яке залишено без змін Постановою Харківського апеляційного суду від 15.10.2019 року у справі №638/5172/17, стягнуто на користь громадянина ОСОБА_7 загальну суму грошових коштів у розмірі 25 795 510, 80 (двадцять п?ять мільйонів сімсот дев`яносто п`ять тисяч п?ятсот десять гривень 80 копійок) грн. що складається з суми боргу за Договором позики № 1 від 27 березня 2014 року в розмірі 50 758 доларів США, що станом на 06 грудня 2018 року за офіційним курсом НБУ (27,975656 грн. за 1 долар США) становить 1 419 988,35 (один мільйон чотириста дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім гривень 35 копійок) грн.; пеня в розмірі 0,1 % від несвоєчасно повернутих коштів за кожен день прострочки за Договором позики № 1 від 27 березня 2014 року 50 758 доларів США за період з 02.07.2016 року по 03.04.2017 року (276 днів) в розмір 14007,00 доларів США, що станом на 06 грудня 2018 року за офіційним курсом НБУ (27,975656 грн. за 1 долар США) становить 391 855,01 (триста дев`яносто одна тисяча вісімсот п`ятдесят п`ять гривень 01 копійок) грн.; суму боргу за Договором позики №2 від 10 березня 2016 року в розмірі 856 990 доларів США, що станом на 06 грудня 2018 року за офіційним курсом НБУ (27,975656 грн. за 1 долар США) становить 23974 857,44 (двадцять три мільйони дев`ятсот сімдесят чотири тисячі вісімсот п`ятдесят сім гривень 44 копійки) грн. та судовий збір в сумі 8 810,00 (вісім тисяч вісімсот десять гривень) грн.

В межах виконавчого провадження ВП №60792042, яке було відкрито за виконавчим листом №638/5172/17 від 02.12.2019, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова, приватним виконавцем Ярмоленком О.В. було виявлено, описано та арештовано майно ОСОБА_2 , в тому числі: квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 106,3 кв.м.

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №483496 від 05.06.2020 року організатора електронних торгів Державного підприємства «СЕТАМ» за лотом №420711 торги відбулися. Переможцем визначено ОСОБА_1

19.06.2020 року приватним виконавцем Ярмоленком О.В. було складено Акт про проведені електронні торги (ВП №60792042), посвідчений 23.06.2020 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малаховою Галиною Іванівною, про що зроблено запис в реєстрі за №1807, та видано відповідне Свідоцтво.

Згідно п.8 ч.1 ст. 346 Цивільного кодексу України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Частиною першою статті 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім`єю спільне проживання осіб, що пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користуватися житлом. Адже право користуватися житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.

Аналогічна правова позиція була висловлена Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду Верховний Суд у постанові суду від 28.07.2018 року No 638/13030/13-ц.

Таким чином, право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 106,3 кв. м. відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , втрачено з моменту припинення права власності ОСОБА_2 , на спірну квартиру, а саме: з 23.06.2020 року.

Фактичне проживання відповідачів у квартирі АДРЕСА_2 створює для позивача перешкоди у користуванні своєю власністю.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплені основні принципи непорушності права власності, які означають право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Положеннями статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до статті 155 Житлового кодексу Української РСР, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

У відповідності до статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень статті 109 Житлового кодексу Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволенна позовних вимог.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди (упущеної вигоди) та моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Позивач в обґрунтування даної вимоги зазначає, що він не отримав дохід з оренди спірної квартири у розмірі 187088,00 грн. Розмір суми позивач розрахував у відповідності до середньої суми оренди за сході приміщення.

Суд з таким обґрунтуванням не погоджується, з огляду на недоведеність упущеної вигоди, позивачем також недоведено реальність отримання такого доходу.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивачем не надано суду беззаперечних доказів з приводу отримання ним моральних страждань з боку, які могли бути спричинені відповідачами.

Тому в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265,273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, усуненням перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 особами, що втратили право користування житловою квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на праві власності належить ОСОБА_1 .

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_3 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 із належної ОСОБА_1 квартири на праві власності.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 20.04.2023 року.

Суддя: