Справа № 487/927/23
Провадження № 2/487/1084/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2023 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарі - Сідлецькій О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права на приватизацію та право власності на квартиру в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Корець Ю. О., звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права на приватизацію та право власності на квартиру в порядку спадкування

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , який на час смерті був зареєстрований та фактично проживав з 21.10.1982 року за адресою: АДРЕСА_1 . Він як спадкоємець першої черги за законом звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Постановою від 17.11.2022 року нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку тим, що спадкоємець для видачі свідоцтва надав ордер № НОМЕР_1 виданий Виконкомом Миколаївської міської ради народних депутатів від 05.10.1992 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; заяву про передачу в приватну власність квартири від 26.01.1995 року, підпис на якій засвідчено начальником ЖЕКу; довідку про склад сімї наймача від 27.01.1995 року. Однак з наданих документів нотаріус прийшов до висновку, що ОСОБА_2 мав право на приватизацію квартири, але не встиг його використати за життя, в зв`язку з чим відмовив Позивачу у видачі свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування за законом на вищевказану квартиру та запропонував йому звернутися до суду для визнання його права на спадкування переходу права на приватизацію вищевказаної квартири.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, просили справу слухати без його участі.

Представник відповідача Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника.

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько Позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 19.11.2021 року відділом ДРАЦС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) серії НОМЕР_2 .

Позивач є рідним сином померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 виданим 05.04.1996 року Миколаївським міським відділом реєстрації актів громадянського стану серії НОМЕР_3 .

Після смерті ОСОБА_2 позивач прийняв спадщину звернувшись до приватного нотаріуса Іскрицької Г. В., з відповідною заявою, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 67417478 від 22.11.2021 року

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.11.2022 року у зв`язку з ненаданням усіх необхідних документів, а саме відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на квартиру АДРЕСА_1 ., у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 відмовлено.

Згідно відповіді КП «ММБТІ» № 2-166 від 19.01.2023 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 320735802 від 20.01.2023 року право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Як вбачається з ордеру № 1915 виданого 05.10.1982 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради народних депутатів спадкодавець - ОСОБА_2 вселився до квартири за адресою АДРЕСА_1 та проживав і користувався житловою площею 30,6 кв. м. до часу своєї смерті, а також був зареєстрований за цією адресою з 21.10.1982 року.

Згідно заяви від 26 січня 1995 року, на ім`я керівника органу приватизації ОСОБА_3 , справжність підпису на якій посвідчено начальником ЖЕК № 23 Гончаровим Н.І., ОСОБА_2 просив оформити передачу в приватну власність квартиру, що він займає.

Згідно довідки про склад сімї наймача № 113 виданої 27.01.1995 року начальником ЖЕКу № 23 Гончаровим Н. И., ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у квартирі за адресою АДРЕСА_1 з 21.10.1982 року. Квартира не є службовою та гуртожитком та є придатною для мешкання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

У відповідності до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України

Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

За змістом статей 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі(будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.

У пункті 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, визначено,що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, передбачено, що громадянин подає до органів приватизації такі документи: заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

- копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо);

- довідку про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;

- технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок;

- копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку;

- документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

- копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності);

- заява-згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що у разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13.

Таким чином, обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою.

Для вирішення питання про наявність права вимагати визнання за спадкоємцем права власності на квартиру вирішальне значення може мати встановлення обставин, чи була розглянута в установлений строк заява про приватизацію квартири, чи була відмова відповідного органу приватизації у задоволенні заяви правомірною (чи були наявні заборони для передачі квартири наймачеві).

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 мав намір на приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується поданою ним заявою на ім`я керівника органу приватизації ОСОБА_3 , 26 січня 1995 року.

Інших зареєстрованих осіб, окрім спадкодавця ОСОБА_2 станом на 26.01.1995 року, в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , не значиться.

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, приватизацію квартири здійснено не було, рішення ( дії, бездіяльність) органу приватизації оскаржено не було.

Жодних інших доказів, які б свідчили про те, що у спадкодавця ОСОБА_2 не виникло право на приватизацію спірного житла, матеріали справи не містять.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 мав право на приватизацію спірної квартири.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач вважає, що його батько не завершив процес приватизації, у зв`язку з цим, він як спадкоємець , набув право вимоги про визнання за ним право власності на вказану квартиру в порядку спадкування.

Разом з тим, суд зауважує, що в даному випадку вимога позивача про визнання права власності на квартиру без вирішення питання щодо її приватизації, є передчасною.

Окрім того, з системного аналізу норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами, і лише вони визначають питання чи має громадянин права на приватизацію згідно наданого пакету документів.

Суд, в даному випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові ВСУ від 05.08.2019 року за № 761/28893/16ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В даному випадку суд не погоджується з обраним способом захисту прав позивача - визнання права власності на квартиру, оскільки , по-перше, ОСОБА_2 за життя не набув права власності на нерухоме майно - квартиру, тому і позивач також не набуває права власності в порядку спадкування, по-друге, суд, в даному випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла за вищенаведеними в рішенні нормами права.

Отже, правильним та ефективним способом захисту прав позивача як спадкоємця за законом, є вимога про визнання в порядку спадкування після смерті спадкодавця права на приватизацію квартири, а не визнання права власності на неї, враховуючи той факт що вона перебуває у державному житловому фонді.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Конституційний Суд у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.

За таких підстав, з врахуванням вищезазначених норм права щодо можливості суду обрати спосіб захисту, який не суперечить закону відповідно до ч.2 ст. 5 ЦПК України, з метою ефективного захисту прав позивача, враховуючи способи захисту цивільних прав, а також той факт, що в будь-якому разі мета звернення позивача до суду - реалізація права вимоги на квартиру, стосовно якої не завершений процес приватизації, суд вважає за можливим зазначити в резолютивній частині рішення про визнання за позивачем ОСОБА_1 право на приватизацію в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , зобов`язавши відповідача провести відповідні дії по приватизації у відповідності до Наказу МЖКГ України за № 396 від 16.12.2009 року «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будників), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» за відсутності копії ордера на жиле приміщення - квартири за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15,16 , 345, 1216,1217,1218, 1223 ЦК України, ст. 9 ЖК України, Законом України « Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованим у МЮ України 29.01.2010 року за № 109/17404, ст. ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права на приватизацію та право власності на квартиру в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_4 право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язавши Миколаївську міську раду провести відповідні дії по приватизації, з урахуванням поданих документів, необхідних для приватизації, у відповідності до Наказу МЖКГ України за № 396 від 16.12.2009 року «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будників), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» за відсутності копії ордера на жиле приміщення - квартири за адресою АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги,відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адрреосю: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: Миколаївська міська рада м. Миколаїв, вул.. Адміральська 20, .

Суддя Д.Г. Нікітін