ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5423/23 Справа № 201/1960/23 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Барильської А.П.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

адвоката Никифорова Дмитра Олександровича,

на рішення Жовтневого районного суду м Дніпропетровська від 30 березня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни, приватного виконавця Куземченка Андрія Сергійовича, Державного підприємства СЕТАМ про визнання недійсними електронних торгів, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни, приватного виконавця Куземченка Андрія Сергійовича, Державного підприємства СЕТАМ про визнання недійсними електронні (прилюдні) торги з продажу арештованого майна відповідно до протоколу проведення електронних торгів №538097 від 11 травня 2021 року, реєстраційний номер лоту 474644, а саме: домоволодіння, загальною площею 40.3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; витребування у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 домоволодіння, загальною площею 40.3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; витребування у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0.0825 га, кадастровий №:03:110:0001, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи це тим, що у 2021 році, внаслідок низки протиправних дій, ОСОБА_1 була позбавлена належного їй нерухомого майна. Невідомі особи сфальсифікували договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 начебто отримала в борг 150000 доларів США, що в еквіваленті, станом на 02 січня 2020 року за офіційним курсом НБУ, складало 3 552 000,00 грн., які у визначені договором строки не повернула. Як наслідок, ОСОБА_3 , який є позикодавцем, звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з позивача. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська у справі №201/410/21 від 05 лютого 2021 року задоволено позовні вимоги та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики. 07 червня 2021 року на виконання зазначеного рішення суду належний ОСОБА_1 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було реалізовано на прилюдних торгах. При цьому, земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, після проведення торгів досі належала ОСОБА_1 .. Випадково довідавшись про те, що належний позивачу будинок був відчужений на електронних торгах в рамках виконавчого провадження, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою та просила скасувати рішення суду першої інстанції від 05 лютого 2021 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року апеляційну скаргу позивача було залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. У подальшому позивач звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду. Постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, скасовано постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, скасовано рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2021 року та відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу. Оскільки рішення суду, на підставі якого проводилася примусова процедура продажу належного позивачу нерухомого майна на прилюдних торгах, скасоване, а зі скасуванням такого рішення втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають, то наявні підстави для визнання оспорюваних торгів недійсними. Таким чином, оскільки рішення суду, на підставі якого відбулась примусова реалізація належного позивачу майна скасоване, електронні торги мають бути визнані недійсними, а протиправно відчужене майно ОСОБА_1 має бути витребуване у поточного власника та повернуте у законне володіння позивача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с.188-191).

Не погодившись з рішенням суду, 28 квітня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Никифоров Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не застосовано норми матеріального права, що підлягали застосуванню до правовідносин сторін, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги порушення процедури проведення публічних торгів, зокрема, не було повідомлено боржника про оцінку майна та її результати, чим порушено майнові права ОСОБА_1 , як власника арештованого майна. Разом з цим зазначив, що суд помилково вважав скасування виконавчого документу вже після проведення торгів, що не є наслідком визнання цих торгів недійсними, при цьому не взяв до уваги, що відсутність боргу ОСОБА_1 встановлена вже після проведення торгів та відчуження майна, власником якого вона є.

Учасники справи, на виконання ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу не подавали.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська у справі №201/410/21 від 05 лютого 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики.

07 червня 2021 року на виконання зазначеного рішення суду належний ОСОБА_1 житловий будинок, загальною площею 40.3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було реалізовано на прилюдних торгах Державним підприємством СЕТАМ" в межах виконавчого провадження № 64999674, в якому боржником є ОСОБА_1 , за номером лоту № 474644.

Торги з реалізації лоту № 474644 відбулись 11 травня 2021 року з визначенням переможця учасника № 4, який запропонував за лот найвищу суму, а саме: 1262400.00 гри., про що було складено протокол № 538097, де переможцем став ОСОБА_2 ..

Інформація про лот № 474644 була внесена до системи на підставі заявки приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 05 лютого 2021 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська у справі №201/410/21 від 05 лютого 2021року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року, було задоволено частково, скасовано постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, скасовано рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2021 року та відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу.

Як вбачається із матеріалів справи, торги з реалізації лоту № 474644 проходили в межах виконавчого провадження № 64999674, відкритого на підставі виконавчого листа №201/410/21, виданого 05 лютого 2021 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що приватний виконавець відкрив виконавче провадження на підставі виконавчого листа, який був чинний на момент відкриття виконавчого провадження, здійснив усі виконавчі дії, в тому числі, передав майно на реалізацію з проведенням оцінки цього майна, торги з яких відбулись 11 травня 2021 року і жодних підстав недійсності в момент проведення публічних торгів не існувало.

Отже, оскільки станом на момент вчинення правочину з реалізації арештованого майна рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/410/21 від 05 лютого 2021 року, на підставі якого було видано виконавчий лист скасовано не було, підстава для визнання торгів недійсними відсутня, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин у даній справі, враховуючи при цьому правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 11 березня 2021 року у справі № 644/8749/18, та у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 755/5232/19.

Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Згідно із частиною четвертою статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України вбачається, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку.

Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх добровільно, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх добровільно.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, який діяв на час проведення оспорюваних електронних торгів (далі - Порядок).

Згідно з Порядком електронні торги - продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі організатору.

У разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу 1 цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її організатору разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-тринадцятим пункту 3 розділу II цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для знесення інформації про проведення електронних торгів у Систему.

Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

ДП «СЕТАМ» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої служби. Обов`язок організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна, у тому числі наявність рішень щодо заборони органу ДВС вчиняти дії по виконанню виконавчого провадження чинним законодавством не передбачений.

Державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації рухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів.

Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги.

Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19).

Тобто, для визнання судом електронних торгів недійсним необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Колегія суддів погоджується зі встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами справи, та зазначає, що сукупність цих обставин ОСОБА_1 не доведено, зокрема, не надано належних і допустимих доказів того, що зазначені нею у позовній заяві обставини вплинули на результат електронних торгів чи порушення її майнового права під час реалізації майна.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно зазначено, що позовна вимога щодо витребування майно з чужого незаконного володіння є похідною вимогою від основної, яка повинна встановлювати порушення майнових прав власника майна, яке вибуло з його володіння поза його волею, що регулюється ст. 387,388 ЦК України. Зазначені матеріальні норми ЦК України передбачають як одні зі способів захисту порушених прав в порядку віндикації або реституції.

Так, віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки у цій справі заявлено ОСОБА_1 основну вимогу щодо визнання прилюдних торгів недійсними з підстав порушення їх процедури проведення, що не породжує правової підстави щодо встановлення недійсності правочину, за яким набуто речове право на реалізоване майно третіми особами, за захистом якого звертається титульний його володілець, що полягає у відновленні становища, яке існувало до порушення, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про витребування вказаного майна, як похідної позовної вимоги.

Отже, враховуючи наведені норми закону та дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), вірно встановив характер спірних правовідносин, правових норм, які регулюють ці відносини та дійшов вірного висновку, не порушуючи як норм матеріального, так і процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції, яким була надана належна оцінка, таким чином вони не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір, суд з дотриманням вимог ст.ст. 263, 264 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому правових підстав для його скасування немає, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Никифорова Дмитра Олександровича і залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 липня 2023 року.

Головуючий: А.П.Барильська

Судді: С.А. Зайцева

Ж.І. Максюта