ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3186/23 Справа № 199/1941/17 Суддя у 1-й інстанції - ЯКИМЕНКО Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позов мотивований тим, що позивач ОСОБА_2 є рідним онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 13.05.1999 року, посвідчений Юрківською сільською радою Тульчинського району Вінницької області, реєстровий номер 1, яким все належне їй майно заповіла позивачу ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у будинку АДРЕСА_1 , де проживала разом з ним з 2008 року через свій похилий вік.

Одразу після смерті ОСОБА_3 позивач не встиг оформити відповідні документи про її смерть, та вона була похована на цвинтарі по АДРЕСА_2 .

Рішенням суду від 15.06.2016 року був встановлений факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки села Юрківка, Тульчинського району Вінницької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Дніпропетровську та на момент смерті мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення суду позивач 03.08.2016 року отримав свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , актовий запис №6, таким чином з поважної причини пропустив шестимісячний строк на подачу заяви в нотаріальну контору для прийняття спадщини, тому просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2017 року позовні вимоги - задоволено.

Визначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , додатковий строк три місяці для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 , яка не брала участь у справі, подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2017 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, у якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2023 року було повернуто ОСОБА_1 уточнену апеляційну скаргу у зв`язку з пропуском строку.

Відзив від сторін не надходив.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони по справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_2 , сповіщений належним чином про день та час розгляду справи до суду не зявився. Причини своєї неявки суду не повідомив. Подавав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Також просив долучити до матеріалів справи копії документів. Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник відповідача адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, які є правонаступником - Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради надав клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є рідним онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 13.05.1999 року, який було посвідчено Юрківською сільською радою Тульчинського району Вінницької області, реєстровий номер 1, яким все належне їй майно на день смерті заповіла позивачу - ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у будинку АДРЕСА_1 , де проживала разом з позивачем з 2008 року через свій похилий вік.

Одразу після смерті ОСОБА_3 позивач не встиг оформити відповідні документи про її смерть, та вона була похована на цвинтарі по АДРЕСА_2 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2016 року був встановлений факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки села Юрківка, Тульчинського району Вінницької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Дніпропетровську та на момент смерті мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення місцевого суду позивач 03.08.2016 року отримав свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , актовий запис №6.

Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

26 січня 2023 року ОСОБА_1 , яка не брала участь у справі, подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2017 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначила, що при ознайомленні з матеріалами цивільної справи № 206/2971/22, що перебуває на розгляді Самарського районного суду м. Дніпропетровська за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Тульчинська державна нотаріальна контора, Обслуговуючий кооператив «Житлово-Будівельний кооператив №259», про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, їй стало відомо про ухвалення судового рішення у даній справі.

Відповідно до позовної заяви, поданої до Самарського районного суду м. Дніпропетровська, ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Тульчинська державна нотаріальна контора, Обслуговуючий кооператив «Житлово-Будівельний кооператив №259», про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування (а.с.82-89), де просив суд:

- визнати 1/2 частки за померлим ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 ;

- визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/4 кв. АДРЕСА_3 .

Звертаючись із вказаними позовними вимогами ОСОБА_2 на обґрунтування своєї правової позиції долучив також заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2017 року.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 , є власником нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_3 на праві приватної власності. На підтвердження її права приватної власності на вказану квартиру надано Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно, зареєстрованого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 02.06.2009 року, реєстраційний номер: 27078487, на підставі Свідоцтва на нерухоме майна видане 25.05.2009 року виконавчим комітетом Дніпровської міської ради /САС №519552/. А також Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25 травня 2009 року виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради де підставою зазначено: довідка ОК ДБК №259 від 22.12.2008 року №37, рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.10.1999 року №2091 та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.10.2004 року №3060.

ОСОБА_1 зазначила, що прийняте рішення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 03.04.2017 року в справі № 199/1941/17 безпосередньо впливає на її права та інтереси, оскільки, останнє стало підставою для звернення ОСОБА_2 , у подальшому, до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом щодо належного їй нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_3 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.02.2022 року №83/02-31 ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_3 з підстав того, що згідно до даних Дніпровського БТІ, довідки від 26.11.2000 за № 14094, квартира зареєстрована за дружиною померлого ОСОБА_1 (а.с.37).

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 30 березня 2023 року було витребувано у Восьмої Дніпровської Державної нотаріальної контори належним чином завірену повну копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.194-196).

Восьмою Дніпровською Державною нотаріальною конторою було надано належним чином завірену повну копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Як вбачається із наданої на адресу суду апеляційної інстанції копії спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , вона містить заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 .

ОСОБА_2 , вважаючи, що оскільки померла ОСОБА_3 прийняла спадкові права від померлого ОСОБА_4 шляхом подання заяви нотаріусу, відповідно і він на підставі заповіту, який на його імя було складено за життя ОСОБА_3 успадкував спадкові права після померлого ОСОБА_4 , вважаючи, що померлому на момент смерті належали майнові права на частку в квартирі АДРЕСА_3 .

Також, в матеріалах спадкової справи міститься копія Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, зареєстрованого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 02.06.2009 року, реєстраційний номер: 27078487, на підставі Свідоцтва на нерухоме майна видане 25.05.2009 року виконавчим комітетом Дніпровської міської ради /САС №519552/ щодо права приватної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 .

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить висновку, що прийняте у заочному порядку рішення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 03.04.2017 року в справі № 199/1941/17 безпосередньо впливає на права та інтереси ОСОБА_1 , оскільки, саме прийняте рішення стало підставою для звернення ОСОБА_2 у подальшому до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 та зверненням до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_1 , треті особи: Тульчинська державна нотаріальна контора, Обслуговуючий кооператив «Житлово-Будівельний кооператив №259», про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування.

Відповідно до ч.1 ст. 352 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що: «Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов 'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково».

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зробленого в Постанові від 11.05.2022 року справа № 712/7938/19, Верховний Суд зазначив, що рівень доступу до суду особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, гарантований частиною першою статті 352, яка передбачає право такої особи оскаржувати в апеляційному порядку судові рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, яка не була присутня під час судового розгляду справи, не входила до кола її учасників, а тому була необізнана про наявність спору в суді, не була наділена правом під час розгляду в суді першої інстанції реалізувати свої права та обов`язки, однак, суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, а тому вона має право на апеляційний перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2017 року.

Однак, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо не залучення ОСОБА_1 до участі у даній справі, зважаючи на наступне.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2023 року було витребувано у державного нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин Оксани Анатоліївни (23600, м. Тульчин, Вінницька область, вул. М. Леонтовича, 47) належним чином завірену повну копію спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.91-92,93-95).

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори було надано належним чином завірену повну копію спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.120-183).

Як вбачається із матеріалів вказаної спадкової справи, із заявою при прийняття спадщини від 13.06.2017 року звернувся лише ОСОБА_2 (а.с.124). Саме ОСОБА_2 отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.170-175).

Інформації щодо наявності інших спадкоємців матеріали спадкової справи не містять.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не є спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 , колегія суддів приходить до висновку, що позивачем вірно не було заявлено позовні вимоги саме до ОСОБА_1 та відповідно не було правових підстав залучати її до участі у даній справі на стороні відповідача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що порушення її прав, на які зазначає ОСОБА_1 , сталося вже після ухвалення оскаржуваного рішення, а саме: з моменту звернення ОСОБА_2 28 січня 2022 року до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом щодо належного їй нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_3 (а.с.37).

Також, колегія суддів звертає увагу, що вивчивши матеріали вказаної спадкової справи, було встановлено, спадкова справа №02-14, заведена державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин Оксаною Анатоліївною (23600, м. Тульчин, Вінницька область, вул. М. Леонтовича, 47) після смерті ОСОБА_3 не містить постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивач звернувся до нотаріальної контори вже після ухвалення оскаржуваного рішення та у поданій заяві зазначив, що ним при зверненні до нотаріальної контори пропущено строк для прийняття спадщини та заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2017 року йому був визначений додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, у подальшому, вже після ухвалення оскаржуваного рішення, ОСОБА_2 листом від 28 січня 2022 року звернувся до державного нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори із заявою на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та Постановою державного нотаріуса Сухомлин О.А. від 15.02.2022 року №83/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_3 з підстав того, що згідно до даних Дніпровського БТІ, довідки від 26.11.2000 за № 14094, квартира зареєстрована за дружиною померлого ОСОБА_1 (а.с.37).

Зважаючи, що чинне законодавство не вимагає повторного звернення до нотаріуса для отримання відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем був додержаний порядок звернення до суду із даним позовом.

Крім того, колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами певних визначених законом процедур, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Також, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги щодо неповажності причин пропуску строку на прийняття спадщини, зважаючи на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_2 є рідним онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 13.05.1999 року, посвідчений Юрківською сільською радою Тульчинського району Вінницької області, реєстровий номер 1, яким все належне їй на час смерті майно заповіла позивачу ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у будинку АДРЕСА_1 , де проживала разом з ним з 2008 року через свій похилий вік.

Одразу після смерті ОСОБА_3 позивач не встиг оформити відповідні документи про її смерть, та вона була похована на цвинтарі по АДРЕСА_2 .

У подальшому, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2016 року, за заявою ОСОБА_2 , був встановлений факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки села Юрківка, Тульчинського району Вінницької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Дніпропетровську та на момент смерті мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене рішення місцевого суду не оскаржено та набрало законної сили 30.06.2016 року.

На підставі вказаного рішення суду позивач 03.08.2016 року отримав свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , актовий запис №6.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач пропустив шестимісячний строк на подачу заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини з поважної причини, а саме: через відсутність документів, які б підтверджували смерть спадкодавця, та отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_3 після отримання рішення суду.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо порушення правил підсудності, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Як встановлено в ході розгляду справи, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2016 року був встановлений юридичний факт, а саме факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки села Юрківка, Тульчинського району Вінницької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Дніпропетровську та на момент смерті мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена адреса територіально відноситься до Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпра та за підсудністю відноситься до юрисдикції Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

Вказане судове рішення не оскаржувалося в установленому законом порядку та набрало законної сили.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при відкритті провадження було дотримано правил територіальної підсудності.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко