Справа № 522/9431/21
Провадження № 2/522/2627/23
УХВАЛА

06 квітня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Шумило М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до П`ятого апеляційного адміністративного суду про відшкодування шкоди та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до П`ятого апеляційного адміністративного суду, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у частковому розмірі 120 000 гривень; 1892,10 гривень - надмірно сплачений судовий збір; 13000 гривень - вартість мопеду; 1700 гривень накладних витрат.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2021 року позов залишений без руху.

04.08.2021 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси позовну заяву було повернуто, у зв`язку з неусуненням позивачем недоліків у встановлений строк.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23.03.2022 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена частково, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року було скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2022 року було відкрито провадження по справі.

Голова П`ятого апеляційного адміністративного суду надав до суду відзив на позов, в якому позов вважає необґрунтованим та просить у його задоволенні відмовити.

В судове засідання позивач не з`явився, про час слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не пояснив.

Представник П`ятого апеляційного адміністративного суду у судове засідання не з`явився, головою суду було подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника суду.

Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про закриття провадження по справі на підставі нижченаведеного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в 2020 році звернувся з апеляційної скаргою у справі за № 509/1708/20 до П`ятого апеляційного адміністративного суду за захистом своїх прав.

Розгляд апеляційної скарги здійснювала колегія суддів у складі головуючої судді Стас Л.В. та суддів Турецької І.О. та Шеметенко Л.П.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2020 року (справа № 509/1708/20) апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 травня 2020 року по справі № 509/1708/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області в особі інспектора сектору реагування патрульної поліції Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області старшого лейтенанта поліції Швеця Артема Сергійовича, про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, була залишена без руху.

На виконання вимог вищевказаної ухвали, позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1892,10 грн. (квитанції №46,47,48 від 29.05.2020 року).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2020 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була залишена без задоволення, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 травня 2020 року було залишено без змін, крім того було повернуто ОСОБА_1 з Державного бюджету України надміру сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги, згідно платіжного доручення від 29.05.2020 року № 47 на суму 630,20грн. та платіжного доручення від 29.05.2020 року № 48 на суму 630,20 грн.

Розглянувши позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Статтями 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз`яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини першої статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів, судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються.

Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу.

Тобто, якщо позивачі вважали, що суд допустив порушення норм права під час розгляду їх справи, вони мали можливість оскаржити ухвалені у цих справах судові рішення до судів вищих (апеляційної чи касаційної) інстанцій у порядку та з підстав, визначених у відповідному процесуальному законі.

Щодо цивільної відповідальності, до якої позивачі мали намір притягнути суд-відповідача, то Консультативна рада європейських суддів зазначає, що, беручи до уваги принцип незалежності суду: i) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); ii) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави; iii) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів).

Зазначений підхід однаково застосовний як особисто до суддів, так і до судів, в яких вони здійснюють правосуддя.

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах: від 08 травня 2018 року у справі № 521/18287/15-ц (провадження № 14-90цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19), правовій позиції Верховного Суду, висловленого у постанові віл 31 липня 2019 року у справі № 636/5534/15 (провадження № 61-9921 св 18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд вважає, що суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені, а будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави. Разом з тим, позивачем визначено відповідачем у справі суд, а не державу.

Відтак, провадження у цій справі слід закрити із наведених вище підстав.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 255,256 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до П`ятого апеляційного адміністративного суду про відшкодування шкоди та стягнення моральної шкоди - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: 06.04.2023