Справа № 303/2952/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Гутій О.В

за участю секретаря судових засідань Зарева А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Мукачівський відділ державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач АТ «ОТП Банк» на бездіяльність державного виконавця,

в с т а н о в и в:

05 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить зобов`язати Мукачівський відділ державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешти, які накладено на все майно ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) постановою РВ ДВС Мукачівського МРУЮ № 4-948 від 16.09.2010 року, а саме: припинити обтяження нерухомого майна, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження 14827936 від 20.09.2010 року, та припинити обтяження нерухомого майна, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10264653 від 20.09.2010 року.

Скаргу мотивує тим, що 22.03.2023 року він звернувся до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Баранової Ж.В. та дізнався, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні два арешти, які накладені районним відділом ДВС Мукачівського РУЮ згідно постанови 4-948 від 16.09.2010 року, які зареєстровані за номером запису про обтяження 14827936 та 10264653. Дана обставина, спричинила необхідність звернення до суду для захисту своїх прав.

Також зазначає, що згідно відповідей з Мукачівського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.03.2023 року та від 01.03.2023 року виконавче провадження відносно нього повернуто стягувачу 29.03.2012 року та арешти рухомого та нерухомого майна по ВП №19709295 не накладалися.

Згідно наявної інформації та фактичних обставин 10.12.2009 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист № 2-2890 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 1 590 184,70 грн. Даний документ пред`явлено до виконання 09.06.2010 року, та згідно витягу з АСВП - спецрозділ повернуто стягувачу 29.03.2012 року у відповідності до п.7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно отриманих відповідей виконавчий документ повторно на виконання не надходив, а матеріали виконавчого провадження знищено у 2016 році за закінченням термінів зберігання.

Як вбачається із витягу ВП - спецрозділ виконавче провадження завершено, матеріали виконавчого провадження передано до архіву і знищені. А тому таке виконавче провадження не може бути відновлено за заявою стягувача. З моменту повернення виконавчого документу пройшло 11 років.

Вважає такі дії державного виконавця незаконними та такими, що порушують його права. Враховуючи вищенаведене просить зобов`язати Мукачівський відділ державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешти, які накладено на все майно ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), постановою РВ ДВС Мукачівського МРУЮ № 4-948 від 16.09.2010 року, а саме: припинити обтяження нерухомого майна, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження 14827936 від 20.09.2010 року, припинити обтяження нерухомого майна, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10264653 від 20.09.2010 року.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив скаргу задоволити.

Представник Мукачівського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином.

Представник стягувача АТ «ОТП Банк» в судове засідання не з`явився, подав заяву подав заяву, в якій просив розглядати скаргу без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно із інформацією з виконавчого провадження - спецрозділ від 10.09.2019 року виконавче провадження по виконанню виконавчого листа від 10.12.2009 року № 2-2890 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 1 590 184,70 грн. на користь АТ «ОТП Банк» завершено. 29.03.2012 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у відповідності до п.7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.6).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 326614036 від 22.03.2023 року на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 районним відділом ДВС Мукачівського РУЮ накладено арешти згідно постанови 4-948 від 16.09.2010 року, які зареєстровані за номером запису про обтяження 14827936 та 10264653 (а.с. 7-8).

На запит щодо стану виконавчого провадження Мукачівський відділ державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.03.2023 року повідомив, що по виконавчому провадженню № .03.2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Матеріали виконавчого провадження знищено у 2016 році за закінченням термінів зберігання. Крім того зазначено, що арешти рухомого та нерухомого майна по ВП №19709295 не накладалися (а.с.5).

Відтак у справі немає доказів оскарження дій державного виконавця та його рішення про повернення виконавчого документа стягувачу, а також доказів повторного пред`явлення вищевказаного виконавчого листа до примусового виконання, наявності іншого виконавчого провадження з виконання рішення суду.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією, Законами України та іншими нормативно-правовими актами (ст. 1 Закону України «;Про виконавче провадження (Закон № 606-XIV), що у відповідній частині був чинним до 05.10.2016, ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII), що набрав чинності з 05.10.2016).

Закон № 606-XIV «Про виконавче провадження» на час здійснення виконавчого провадження і до 05.10.2016 передбачав, що: строк для пред`явлення виданого судом виконавчого листа становить один рік за загальним правилом з наступного дня після набрання рішенням законної сили (ст. 22 ч. 1 п. 2, ч. 2 п. 1); строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням його до виконання; після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється; час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ст. 23 ч. 1 п. 1, ч. 2); у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (ст. 23 ч. 3); державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову (ст. 24 ч. 1); державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження …; за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (ст. 25 ч. 2); постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна (ст. 57 ч. 2); державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону (ст. 30 ч. 1); виконавче провадження підлягає закінченню у випадках, передбачених частиною 1 статті 49 (ст. 49 ч. 1); випадки, в яких виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу, визначені частиною 1 статті 47, зокрема, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (ст. 47 ч. 1 п. 2); у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження; завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ст. 50 ч. 1); у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ст. 50 ч. 2); з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом; копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту (ст. 60 ч. 3); за змістом ст. 60, у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження, не передбачених частинами 3 і 4 цієї статті, арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (ст. 60 ч. 5).

Законом № 1404-VIII установлено, що: у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (ст. 59 ч. 3); за змістом ст. 59, у всіх інших випадках, не передбачених частинами 3 і 4 цієї статті, арешт може бути знятий за рішенням суду (ст. 59 ч. 5).

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту України від 02.04.2012 № 512/5 (реєстрація в Мін`юсті України від 02.04.2012 за № 489/20802), в редакції, що була чинною на час вчиненні виконавчих дій, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо) (п. 3.17.).

Верховний Суд у постанові від 27.03.2020 у справі № 817/928/17 за адміністративним позовом підприємства, яке було боржником у виконавчих провадженнях, до органу ДВС про визнання незаконною бездіяльності органу ДВС щодо незняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу та зобов`язання органу ДВС зняти арешт з усього нерухомого майна боржника, в ситуації, коли державний виконавець повертаючи у двох виконавчих провадженнях виконавчий документ стягувачу на підставі, відповідно, п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV (відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними) і п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV (неможливість встановити особу боржника, з`ясувати проживання боржника - фізичної особи) не зняв арешт, що був накладений на майно боржника, аналізуючи в системному взаємозв`язку положення ст.ст. 1, 2, 6, 11, 25, 47, 49, 57, 60 Закону № 606-XIV, Інструкції з організації примусового виконання рішень висловив правову позицію, згідно з якою: аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню; як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться; арешт з майна боржника підлягав зняттю держвиконавцем при поверненні виконавчого документа стягувачу, проте у двох відповідних виконавчих провадженнях цього зроблено не було; незняття держвиконавцем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

За результатом судового розгляду суд касаційної інстанції скасував постанову апеляційного адміністративного суду та залишив у силі постанову адміністративного суду першої інстанції, якою позов був задоволений.

Відтак слід констатувати, що після повернення виконавчого документа стягувачу останній не вчиняв ніяких дій, спрямованих на виконання рішення, стягнення боргу, чим на власний розсуд розпорядився своїми правами, встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, виконавчі провадження щодо виконання відповідного рішення та стягнення з ОСОБА_1 боргу відсутні, жодні виконавчі дії не вчинялися.

За таких умов існування арешту нерухомого майна, що був накладений у рамках конкретного виконавчого провадження саме задля досягнення мети цього провадження, забезпечення реального виконання рішення втратило своє призначення, арешт не виконує функцію забезпечення виконання рішення у виконавчому провадженні, що завершене. Натомість цей арешт за відсутності відповідного провадження не має правової основи, створює правову невизначеність і безпідставно обмежує права власника майна, погодитись із тим, що такий арешт може існувати по суті невизначений час, неможливо.

Загальні положення цивільного судочинства визначають, зокрема, що: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (ст. 10 ч.ч. 1, 9, 10 ЦПК України); у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ч. 2 ЦПК України).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи; у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право заявника) (ст. 447 ч. 1, ст. 451 ч. 2 ЦПК України).

Виходячи з наведеного, арешт на майно боржника, що був накладений у виконавчому провадженні № 19709295 постановою РВ ДВС Мукачівського МРУЮ № 4-948 від 16.09.2010 року слід було зняти при поверненні постановою від 29.03.2012 року виконавчого документа стягувачу.

Арешт не був знятий, бездіяльність держвиконавця є неправомірною, такою, що порушує права ОСОБА_1 , який був боржником у виконавчому провадженні.

Суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, поданим відповідно до ЦПК України (ст. 13 ч. 1 ЦПК України), тобто, за зверненням, поданим щодо реальної особи, яка має цивільну та процесуальну право- і дієздатність і повинна відповідати за скаргою. У цьому розумінні та з урахуванням положень ст. 19 Конституції України суд управі здійснювати провадження в справі в порядку цивільного судочинства лише відповідно до правил, встановлених цивільним процесуальним законом, і в межах повноважень, наданих суду законом у такому процесі.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що скаргу слід задоволити та зобов`язати Мукачівський відділ державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешти, які накладено на все майно ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), постановою РВ ДВС Мукачівського МРУЮ № 4-948 від 16.09.2010 року, а саме: припинити обтяження нерухомого майна, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження 14827936 від 20.09.2010 року, та припинити обтяження нерухомого майна, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10264653 від 20.09.2010 року.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81 , 89, 259-261, 450, 451, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 18, 47, 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Мукачівський відділ державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач АТ «ОТП Банк» на бездіяльність державного виконавця - задоволити.

Зобов`язати Мукачівський відділ державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешти, які накладено на все майно ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), постановою РВ ДВС Мукачівського МРУЮ № 4-948 від 16.09.2010 року, а саме: припинити обтяження нерухомого майна, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження 14827936 від 20.09.2010 року та припинити обтяження нерухомого майна, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10264653 від 20.09.2010 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала суду виготовлена 20.04.2023 року.

Головуюча О.В.Гутій