Номер провадження: 22-ц/813/2242/23
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2018 року, постановленого під головуванням судді Середи І.В., повний текст рішення складений 31 серпня 2018 року, у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі ТОВ «Кей-Колект»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 06 лютого 2015 року в загальному розмірі 65567,13 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 06.02.2015 року становить 1 516 605,75 грн., з яких заборгованість за кредитом 45855,97 дол. США, та за процентами 18711,16 дол. США.

В обґрунтування свої позовних вимог позивач зазначив, що30.11.2006р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала споживчий кредит в сумі 55 000 доларів США строком до 30.11.2016р. з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати відсотків в розмірі 12,3 % на рік за користування ним.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 30.11.2006р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 69022.

12.12.2011р. між ПAT «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір Факторингу №1, за яким ПAT «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» своє право грошової вимоги до боржника та поручителя.

Оскільки, відповідачі належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконали, позивач посилаючись на умови договору Факторингу №1 від 12.12.2011р. звернувся до суду з зазначеним позовом.

ОСОБА_1 позов визнала частково, не заперечувала проти стягнення боргу у розмірі 405 563,37 грн., однак заперечувала проти стягнення процентів за користування кредитом вказуючи на те, що у позивача відсутнє таке право.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором у розмірі 405 563,37 грн. Вирішено питання про судові витрати. Виконання рішення відстрочено на два роки.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2016 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року в частині відстрочення виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року на два роки скасовано, у задоволенні зазначених вимог відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21 березня 2018 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015року та рішення апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2016року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом скасовано. Справу в частині відмови в задоволенні позовних вимог передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2018 року позов ТОВ «Кей-Колект» задоволений. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14816,42 дол. США, що за курсом НБУ станом на 27.08.2018 року складає 412637,29 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позов частково в межах визнаної відповідачем суми боргу в розмірі 405 563,37 грн., в інший частині вимог відмовити, посилаючись порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що ТОВ «Кей-Колект», як факторингова компанія не має права нараховувати та стягувати відсотки за користування кредитом як в національній так і в іноземній валюті, оскільки не є кредитною установою, яка надає та обслуговує кредити, а тому позов може бути задоволений саме в розмірі 405562,37 грн.

Відзиву на апеляційну до суду подано не було.

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Постанова Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року скасована, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи про призначене судове засідання на 18 квітня 2023 року були сповіщені належним чином у відповідності дост. 128 ЦПК України (а.с.108-113 т. 3).

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 надійшла із Верховного Суду до провадження апеляційного суду 01 грудня 2021 року (а.с. 79 т. 3).

Ухвалою суду справа призначена до розгляду, однак слухання справи неодноразово були відкладені за відсутністю належного сповіщення учасників справи.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 рухом своєї апеляційної скарги не цікавилася, проте апеляційним судом були здійснені заходи неодноразового повідомлення апелянта про призначені судові засідання, у тому числі на зазначений ОСОБА_1 в апеляційній та касаційній скаргах номер телефону через Viber.

Відповідно до статті 44 ЦПК України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від інших учасників справи до суду не надходило.

Також до суду не було подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 30 листопада 2006 року укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого надано кредит в іноземній валюті в сумі 55 000 дол. США на термін по 30 листопада 2016 року зі сплатою відсотків з використанням кредитних коштів. За умовами договору позичальник зобов`язалась повернути суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів в розмірі 800 дол.

Між АКІБ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 30 листопада 2006 року, за яким поручитель зобов`язалась відповідати за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 30 листопада 2006 року як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, за яким відступлене право вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 30 листопада 2006 року.

З довідки розрахунку заборгованості ТОВ «Кей-Колект» від 14 жовтня 2014 року, станом на 12 грудня 2011 року (дата відступлення права вимоги ПАТ «УкрСиббанк» ТОВ «Кей-Колект») заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 листопада 2006 року складає в розмірі 50 759,38 дол. США, в тому числі: заборгованість по тілу кредиту в розмірі 46 864,64 дол. США, заборгованість по відсоткам у розмірі 3 894,74 дол. США.

09 липня 2014 року ТОВ «Кей-Колект» направило на адресу ОСОБА_1 лист-вимогу про виконання взятих на себе зобов`язань протягом 30 днів, який був залишений без виконання.

У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором позивачем станом на 06 лютого 2015 року здійснено розрахунок заборгованості за кредитом, який слав 65 567,13 дол. США, що еквівалентно 516 605,75 грн., в тому числі: заборгованість по основній сумі кредиту в сумі 46 855,97 дол. США, що еквівалентно 1 083 805,76 грн.; прострочена заборгованість за відсотками 18 711,16 дол. США, що еквівалентно 432 799,98 грн.

Задовольняючи позов ТОВ «Кей-Колект» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором у розмірі 405 563,37 грн., що складає 50759,38 дол. США, у розмір якої увійшли суми заборгованості за кредитом 46864,97 дол. США та за процентами 3894,74 дол. США, а так як залишок заборгованості за процентами складає 14816,42 дол. США (18711,16 - 3894,74), що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 27.08.2018 року складає 412637,29 грн., суд першої інстанції вказану суму вирішив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Разом із тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині розміру стягнутих відсотків у солідарному порядку з відповідачів, та періоду їх стягнення, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Використовуючи своє право згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення 09 липня 2014 року досудової вимоги про стягнення усієї суми заборгованості за договором до кінцевого терміну, банк змінив строк виконання зобов`язання з 30 листопада 2016 року на 08 серпня 2014 року.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, на підставі якого суд ухвалив рішення, заборгованість по процентам нарахована по 06 лютого 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За наведених підстав, колегія суддів приходить висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином, у справі яка переглядається, вимоги кредитора про стягнення процентів після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, якою змінений строк виконання основного зобов`язання, є безпідставними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявний письмовий лист-вимога до позичальника від 09 липня 2014 року про погашення заборгованості в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нараховані на день повернення кредиту в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги.

Однак, суд першої інстанції стягуючи проценти, визначив їх розмір станом на 17 лютого 2015 року, не врахувавши, що строк дії кредитного договору сплив через 30 днів, після направлення вимоги, а саме 08 серпня 2014 року.

Кредитор направивши вимогу про дострокове стягнення кредитної заборгованості на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, неустойки та інших платежів за договором.

Так, відповідно до розрахунку банк продовжив нараховувати та просив стягнути заборгованість по процентах, у тому числі з часу направлення вимоги (09 липня 2014 року) до 17 лютого 2015 року (з урахуванням збільшення позовних вимог), а суд першої інстанції помилково вважав наявними підстави для їх задоволення у повному обсязі.

Відповідно до наданого розрахунку на 06.02.2015 року заборгованість за відсотками складає 18711,16 доларів США, банком за період з 08.08.2014 року по 06.02.2015 рік нараховано 548,70 доларів США.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить висновку про те, що відповідно до довідки розрахунку, наданим банком, загальна сума відсотків на 08.08.2014 року складає 18162,46 доларів США (18711,16-548,70).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором у розмірі 405 563,37 грн., що складає 50759,38 доларів США.

У вказаний розмір увійшли суми заборгованості за кредитом 46864,97 доларів США та за процентами 3894,74 доларів США.

Отже, залишок заборгованості за процентами складає 14267, 72 доларів США (18162,46 - 3894,74),що в еквіваленті за курсом НБУ (36.56 грн.) станом на 18.04.2023 року складає 521 627, 84 грн., та підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 5481 грн. (а.с. 78 т.2), за розгляд справи у суді касаційної інстанції у розмірі 7308 грн. (а.с. 11 т. 3).

З урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, колегія суддів дійшла до висновку про те, що з ТОВ «Кей-Коллект» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 368 грн. 32 коп., що складає 2,88% та відповідає пропорційності заявлених позовних вимог у розмірі 97,12 % з урахуванням сплати за подання апеляційної та касаційної скарг.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2018 року змінити, зменшивши суму стягнення з 14816,42 доларів США до 14 389,18 доларів США.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 368 гривень 32 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 квітня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

_______________________________________ Т.В. Цюра