Справа № 130/2675/22
Провадження № 22-ц/801/873/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 рокуСправа № 130/2675/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №130/2675/22 запозовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення коштів при звільненні з роботи,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 січня 2023 року,яке ухвалене суддею Грушковською Л.Ю. у Жмеринському міськрайонному суді Вінницької області, повний текст складено 30 січня 2023 року,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення коштів при звільненні з роботи, мотивуючи позовні вимоги тим, що в період з 15 жовтня 1997 року позивач ОСОБА_1 працювала на залізниці на посаді юрисконсульта різних структурних підрозділів, а з 30 червня 2020 року по 31 серпня 2022 року провідним юрисконсультом відділу претензійно-позовної роботи та представництва в судах юридичної служби регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця». В серпні 2022 прийняла рішення про розірвання трудового договору за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію по інвалідності та подала до адміністрації відповідну заяву. Наказом 794/ОС від 30 серпня 2022 року вона була звільнена з роботи 31 серпня 2022 року з виплатою на підставі п.8.23 Колективного договору, а також у відповідності з п. 3.10 Колективного договору.

Однак відповідач не виплатив їй матеріальні допомоги, передбачені Колективним договором, у тому числі на суму 94913 грн, виходячи з розміру її середньомісячної заробітної плати - 13559 грн, а також 15600 грн з розрахунку 6 прожиткових мінімумів, а всього 110513 грн.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд стягнути з АТ «Українська залізниця» матеріальну допомогу у розмірі 110513 грн, середній заробіток за весь час затримки виплат в розмірі 81354 грн, а всього 191867 грн.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 січня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу в розмірі 110513 грн та середній заробіток за весь час затримки виплат в розмірі 81354 грн. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ «Укрзалізниця» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріальна допомога не виплачена в зв`язку з прийнятим Законом України № 2136-ІХ від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а саме, відповідно до статті 11 на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Згідно з протокольним рішенням № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року «Про деякі питання оплати праці працівників АТ «Українська залізниця», а саме, пункт 1.1.4 (Інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупиняється).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказала, що відповідно до протоколу №Ц-54/90 від 24 жовтня 2022 року ухвалено рішення про поновлення всіх видів допомоги при звільненні працівників в період лютого-грудня 2022 року. Тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 квітня 2023 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією у ОСОБА_1 друга група інвалідності, безтерміново (а.с.3).

Відповідно до копії наказу №794/ОС від 30 серпня 2022 року ОСОБА_1 звільнено 31 серпня 2022 року з посади юрисконсульта, у зв`язку із виходом на пенсію, вирішено компенсувати за невикористані 82 дні відпустки, виплатити одноразову матеріальну допомогу у розмірі п`яти середньомісячних заробітків матеріальної допомоги, передбачені змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2022 роки, п. 8.23 у розмірі двох середньомісячних заробітків, 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення, передбачені п. 3.10 змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2022 роки (а.с.4).

Проте, відповідач не виплатив позивачу зазначені виплати, які передбачені колективним договором, про які також зазначено в наказі №794/ОС від 30 серпня 2022 року про припинення трудового договору (контракту), що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю, захищається законом. (ст.43 Конституції України).

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ст.116 КЗпП).

Згідност.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ст.13 КЗпП України та ст.7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідност.18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними(ст.16 КЗпП).

Зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою (ст.14 Закону України «Про колективні договори та угоди»).

На період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця (ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року, набуття чинності 24 березня 2022 року).

Згідно витягу з протоколу №Ц-54/31 АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року прийнято рішення, що у підпункті 1.1.4 пункту 1.1.,інші додаткові виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинити. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики.

В подальшому, було ухвалено рішення, що підтверджується витягом з протоколу №Ц-54/90 від 24 жовтня 2022 року засідання правління АТ «Укрзалізниця» згідно якого вирішено: здійснити нарахування та виплату працівникам «АТ Укрзалізниця», які звільнилися/будуть звільнені у період з лютого до грудня 2022 року одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку із виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди, виплати яких були призупинені відповідно до підпункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14 березня 2022 року. Нарахування та виплату матеріальної допомоги зазначеній у п. 13.1 цього рішення, проводити в хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, починаючи з листопада 2022 року, згідно з графіком погашення, який буде затверджено та доведено додатково директором з управління персоналом та соціальної політики або особою, яка виконує обов`язки директора з управління персоналом та соціальної політики. Відповідальність за виконання цього рішення покласти на керівників регіональних філій, філій, структурних (виробничих) підрозділів, Управління соціальної політики, Департамент бухгалтерського, податкового обліку, звітності та методології (а.с.27).

Отже, на час звернення з цим позовом (28 листопада 2022 року), АТ «Укрзалізниця» вирішила відновити виплати, які були призупинені відповідно до підпункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14 березня 2022 року.

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на витяг з протоколу №Ц-54/31 АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року щодо призупинення виплат і який на переконання апелянта є підставою для відмови в позові, є безпідставними, оскільки такі виплати відновлені з 24 жовтня 2022 року тим же органом - АТ «Укрзалізниця».

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з боку відповідача наявні порушення ч. 1 ст. 47, ч.1 ст.116 КЗпП України, а тому обґрунтовано стягнув з відповідача матеріальну допомогу в розмірі 110513 грн.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що після відновлення виплат, а також станом на день розгляду цієї справи, АТ Укрзалізниця» не здійснила ОСОБА_1 виплату матеріальної допомоги.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

У цій справі відповідач порушив строк виплати матеріальної допомоги позивачеві.

Суд першої інстанції, встановивши, що роботодавець своєчасно не здійснив із працівником розрахунку при звільненні, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення із відповідача відповідно до статті 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 81354 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 19 квітня 2023 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Стадник І.М.