Справа № 128/2526/16-ц
Провадження № 22-ц/801/1349/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 рокуСправа № 128/2526/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

за участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

заявник (відповідач) ОСОБА_1 ,

позивач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 128/2526/16-ц за апеляційною скаргою адвоката Чернілевської Руслани Віталіївни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 11 травня 2023 року, постановлену у складі судді Карпінської Ю. Ф. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У листопаді 2020 року адвокат Чернілевська Р. В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

Заява обґрунтована тим, що вказаним рішенням позов ОСОБА_2 було задоволено та витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0421 га і земельну ділянку площею 0,1494 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для прийняття такого рішення стало те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 спільно придбали земельну ділянку за договором № 1-858 від 12 березня 1997 року. У подальшому Широкогребельська сільська рада на ім`я ОСОБА_4 видала державний акт на право приватної власності на землю серії ВН від 17 травня 1997 року, в якому зазначено, що власником земельної ділянки площею 0,1915 га є ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 1-858 від 12 березня 1997 року.

Маючи відповідне право, ОСОБА_4 30 червня 2015 року продав земельну ділянку площею 0,0421 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку площею 0,1494 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, ОСОБА_1 .

У 2015 році ОСОБА_2 , стверджуючи, що ОСОБА_4 та Широкогребельська сільська рада, видавши Державний акт лише на ім`я ОСОБА_4 , порушили її право спільної сумісної власності на земельну ділянку, звернулась до суду із позовом про визнання недійсним такого державного акту на право приватної власності на землю (справа № 128/3410/15-ц), який був задоволений рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року.

Вказане рішення стало підставою для ухвалення рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2016 року про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, яке заявниця просить переглянути за нововиявленими обставинами. Цим рішенням було стверджено, що ОСОБА_4 не мав законного права на укладення правочинів, спрямованих на відчуження належної йому та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності земельної ділянки, тому ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем та має повернути незаконно отриману земельну ділянку у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 09 лютого 2017 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2016 року було скасоване та ухвалено нове, яким ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позову, проте постановою Верховного Суду від 03 липня 2019 року таке рішення апеляційного суду було скасоване із залишенням в силі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2016 року.

Оскільки під час розгляду справи № 128/3410/15-ц (про визнання недійсним виданого ОСОБА_4 державного акту на право приватної власності на землю) ОСОБА_1 не брала участі у справі, а суд вирішив питання про її права та обов`язки, 30 вересня 2019 року остання подала апеляційну скаргу на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року, яка була задоволена постановою Вінницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року: рішення першої інстанції було скасоване, а в задоволенні позову про визнання недійсним державного акту відмовлено.

Та обставина, що постановою Вінницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року було скасовано рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року у справі № 128/3410/15-ц, яке було підставою для прийняття рішення Вінницьким районним судом Вінницької області 06 грудня 2016 року у справі № 128/2526/16-ц, на думку заявниці, є нововиявленою обставиною, тому вона просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0421 га, кадастровий номер :02:003:0018 та земельної ділянки площею 0,1494 га, кадастровий номер :02:003:0020, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11 травня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що указані заявником обставини не є нововиявленими в розумінні пункту 3 частини другої статті 423 ЦПК України, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2016 року не ґрунтувалося на скасованому рішенні Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року у справі № 128/3410/15-ц, адже встановлені в ньому обставини не мали вагомого значення для вирішення справи № 128/2526/16-ц.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2023 року адвокат Чернілевська Р. В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 29 травня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Медвецький С. К.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 червня 2023 року справу призначено до розгляду на 29 червня 2023 року о 10 год. 40 хв. з повідомленням сторін.

В подальшому розгляд справи за клопотанням представника заявника відкладено на 06.07.2023 року о 10:30 год.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про те, що скасування Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року у справі № 128/3410/15-ц не має вирішального значення у цивільній справі № 128/2526/16-ц.

На думку, заявниці після скасування вказаного рішення державний акт про право власності на землю серії ВН від 17 травня 1997 року про передачу у приватну власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки вважається дійсним документом, що підтверджує право власності ОСОБА_4 , а відтак він мав право розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, що він і зробив, відчуживши земельну ділянку на користь ОСОБА_1 .

Оскільки рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2016 року обґрунтовано скасованим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року і виходи із нього, то обставина його скасування є нововиявленою, а тому заява підлягає задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу у становлений судом строк не надійшов.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені у ній підстави.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин нявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_4 про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю (справа № 128/3410/15-ц).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року у цивільній справі № 128/3410/15-ц задоволено позов ОСОБА_2 ;

визнано незаконними дії Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області по складанню, видачі та реєстрації Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН від 17 травня 1997 року, виданого на підставі договору купівлі-продажу № 1-858 від 12 березня 1997 року про передачу у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1915 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства;

визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ВН від 17 травня 1997 року, виданий на підставі договору купівлі-продажу № 1-858 від 12 березня 1997 року про передачу у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1915 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства.

Вказане рішення мотивоване тим, що оскільки земельна ділянка належить позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, і відповідно діями відповідачів порушено право спільної сумісної власності позивача на земельну ділянку, тому позовні вимоги ОСОБА_2 є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

02 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння (справа № 128/2526/16-ц), обґрунтовуючи його тим, що 12 березня 1997 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1915 га, розташовану на землях, що знаходяться у віданні Широкогребельської сільської ради народних депутатів Вінницького району, і надану для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. На момент придбання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вказаної земельної ділянки, чинним на той час законодавством не вимагалась державна реєстрація права власності на земельну ділянку, а тому ОСОБА_2 вважає, що вони із ОСОБА_4 набули права спільної сумісної власності на дану земельну ділянку в момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

В подальшому, всупереч вимогам законодавства України, Широкогребельська сільська рада видала на ім`я ОСОБА_4 державний акт на право приватної власності на землю серії ВН від 17 травня 1997 року, в якому зазначено, що власником земельної ділянки площею 0,1915 га є ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 1-858 від 12 березня 1997 року. Таким чином, було порушено її право спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку. У зв`язку з даними обставинами вона звернулась до суду із позовом про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, який було задоволено рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року.

Крім того, даним рішенням було визнано незаконними дії Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області по складанню та видачі вказаного вище державного акту. Підставою для визнання його недійсним став той факт, що земельна ділянка площею 0,1915 га, яка розташована на території Широкогребельської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 , не є приватною власністю ОСОБА_4 , а належить їй ( ОСОБА_2 ) та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. 30.06.2015 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок, згідно з п. 1.1 якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1494 га, кадастровий номер :02:003:0018 та земельну ділянку площею 0,1494 за, кадастровий номер :02:003:0020, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 1.3 договору купівлі-продажу земельних ділянок від 30.06.2015 перебачено, що земельні ділянки належать продавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН, виданого Широкогребельською сільською радою народних депутатів Вінницького району Вінницької області 17 травня 1997 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 12 березня 1997 року за реєстровим номером 1-858, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3. Вважає, що ОСОБА_4 не мав жодного законного права на укладення правочинів, спрямованих на відчуження належної їй ( ОСОБА_2 ) та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності вказаної земельної ділянки, як такої, що є його приватною власністю. В момент укладення договору купівлі-продажу земельних ділянок від 30.06.2015 ОСОБА_1 знала та не могла не знати про той факт, що ОСОБА_4 не є одноособовим власником відчужуваних земельних ділянок, оскільки в п. 1.3 даного договору та в самому Державному акті на право приватної власності на землю серії ВН від 17 травня 1997 року було зазначено, що ОСОБА_4 володіє земельними ділянками на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 12 березня 1997 року за реєстровим номером 1-858, в якому було вказано, що покупцями земельної ділянки є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . На підставі викладеного, ОСОБА_2 просила витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0421 га, кадастровий номер :02:003:0018 та земельну ділянку площею 0,1494 га, кадастровий номер :02:003:0020, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено; витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1494 га, кадастровий номер :02:003:0018 та земельну ділянку площею 0,1494 га, кадастровий номер :02:003:0020, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення мотивоване тим, що ОСОБА_2 не мала наміру відчужувати належну їй на праві спільної сумісної власності земельну ділянку, повноваженнями щодо її відчуження ОСОБА_4 не наділяла, дії останнього не відповідали її волі, тому суд дійшов висновку про те, що належне їй на праві спільної сумісної власності майно вибуло поза її волею, а відтак земельна ділянка підлягає витребуванню в добросовісного набувача на користь позивача, відповідно до статті 388 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 09 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 , про витребування майна з чужого незаконного володіння; вирішено питання судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено; скасовано рішення апеляційного суду Вінницької області від 09 лютого 2017 року; рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2016 року залишено в силі; вирішено питання судових витрат.

30 вересня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року у цивільній справі № 128/3410/15-ц.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 ; рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року у цивільній справі № 128/3410/15-ц скасовано; відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю.

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року.

Постановою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково; постанову Вінницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року змінено з урахуванням мотивів, наведених у цій постанові, зокрема вказано, що відповідачами у справі 128/3410/15-ц ОСОБА_2 зазначила Широкогребельську сільську раду Вінницького району Вінницької області та ОСОБА_4 . При цьому власника спірних земельних ділянок, тобто ОСОБА_1 , у якості відповідача (співвідповідача) залучено у вказаній справі не було.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Частиною першою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.

У постанові Великої Палати Верхового Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 919/11027/18, провадження № 12-7згв22, зроблено висновок, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18, пункт 26).

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 345/1362/20, провадження № 61-8675св21, зроблено висновок, що обставини, які могли бути встановлені при розгляді справи в разі виконання учасниками справи та судом вимог процесуального закону (змагальність, диспозитивність тощо), не можуть визнаватися нововиявленими.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання. У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі наявність у національних законодавствах процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не суперечить праву на справедливий судовий розгляд та принципу правової визначеності, якщо зазначений вид перегляду використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти росії», від 06 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2).

Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами має бути використана у спосіб, сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Ключовим для розуміння природи зазначеного виду перегляду судових рішень є тлумачення поняття «нововиявлені обставини». ЄСПЛ зауважує, що процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що віднайдено докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи.

Системний аналіз практики ЄСПЛ щодо перегляду судових рішень дозволяє зробити висновок, що нововиявленими обставинами можуть бути визнані обставини, які: а) існували під час розгляду справи судом; б) не були відомими суду та учасникам справи під час розгляду справи судом; в) мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (рішення ЄСПЛ від 26 червня 2018 року у справі «Industrial Financial Consortium Investment Metallurgical Union проти України», від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).

Враховуючи викладене, як за чинним процесуальним законодавством, так і за сталою практикою ЄСПЛ, до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Визначені законодавчо як нововиявлені, ці обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Такі обставини мають бути відповідним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Отже, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає існування доказу або факту, який має значення для з`ясування обставин справи, раніше не був відомий, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18, провадження № 12-7звг22).

Скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.08.2018 (справа № 910/24418/16), від 27.06.2019 (справа № 711/2178/17), від 26.01.2022 (справа № 922/3149/18).

Отже, для вирішення питання про наявність або відсутність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України, суду належить перевірити чи підтверджуються доводи заявника про скасування такого судового рішення (перший критерій) та чи дійсно таке рішення було підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду, тобто наслідком скасування такого рішення є інше за змістом вирішення спору по справі (другий критерій).

Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв`язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв`язок, факти, встановлені в одній із справ, повинні мати значення для іншої справи.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2023 року за нововиявленими обставинами, так і з апеляційною скаргою, адвокат Чернілевська Р. В. зазначає, що в основу рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2016 року лягло рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року у цивільній справі № 128/3410/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, яке згодом було скасоване.

У мотивувальній частині рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2016 року зазначено:

«Судом встановлено, що 12 березня 1997 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно умов якого ОСОБА_2 та ОСОБА_4 купили земельну ділянку площею 0,1915 га, розташовану на землях, що знаходяться у віданні Широкогребельської сільської Ради народних депутатів Вінницького району і надану для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (а. с. 5).

… Так, судом встановлено, що майно, а саме земельна ділянка площею 0,1915 га, розміщена на землях, що знаходяться у віданні Широкогребельської сільської Ради народних депутатів Вінницького району і надану для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка була придбана позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 12 березня 1997 року та яка в подальшому розділена дві земельні ділянки площею 0,0421 га, кадастровий номер :02:003:0018 та площею 0,1494 га, кадастровий номер :02:003:0020, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які 30 червня 2015 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_1 , належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

Тобто позивач ОСОБА_2 є співвласником земельних ділянок площею 0,0421 га, кадастровий номер :02:003:0018 та площею 0,1494 га, кадастровий номер :02:003:0020, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, всупереч вимогам закону Широкогребельською сільською радою Вінницького району Вінницької області, державний акт на право приватної власності на землю серії ВН від 17 травня 1997 року було видано лише ОСОБА_4 , який згідно рішення Вінницького районного суду вінницької області від 18 листопада 2015 року визнано недійним.

За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_2 не мала наміру відчужувати належну їй на праві спільної сумісної власності земельну ділянку, повноваженнями щодо її відчуження ОСОБА_4 не наділяла, дії останнього не відповідали її волі, тому суд дійшов висновку про те, що належне їй на праві спільної сумісної власності майно вибуло поза її волею, а відтак земельна ділянка підлягає витребуванню в добросовісного набувача на користь позивачки відповідно до статті 388 ЦК України».

Тобто в основу рішення, яке заявниця просить переглянути, покладено вибуття спірного майна із власності ОСОБА_2 поза її волею, а не обставини, встановлені скасованим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року.

Водночас зі змісту скасованого рішення вбачається, що обставина належності їй права власності на спірне майно не була предметом спору, не встановлювалася та не доказувалася в межах розгляду праві № 128/3410/15-ц.

ОСОБА_2 є співвласницею спірного майна на підставі договору купівлі-продажу № 1-858 від 12 березня 1997 року, який ніколи не оспорювався.

Відтак, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року у цивільній справі № 128/3410/15-ц не має вирішального значення у цивільній справі № 128/2526/16-ц, а тому факт його скасування не є нововиявленою обставиною, яка б давала підстави для скасування рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2016 року.

При цьому суд першої інстанції вірно зауважив, що змінюючи постанову Вінницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, якою скасовано рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року з тих підстав, що ОСОБА_2 пропустила строк позовної давності, Верховний Суд в постанові від 01 грудня 2021 року вказує на суто процесуальні питання, як на підставу скасування рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року, а саме на не залучення ОСОБА_1 до участі у справі у якості співвідповідача.

Відтак доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а зводяться до власного тлумачення заявником норм права та незгоди із судовим рішенням.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що наведені заявником обставини не є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами в розумінні глави 3 розділу V ЦПК України, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Чернілевської Руслани Віталіївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 11 травня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький