Справа № 509/5424/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року Овідіопольський райсуд Одеської області у складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.

при секретарі Осадченко С.В.

розглянувши в смт. Овідіополь Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права на спадщину за законом та усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування заборони відчуження об`єктів нерухомого майна

учасники цивільного провадження по справі:

позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Попов І.Д.;

відповідач: Дальницька сільська рада Одеського району Одеської області

відповідач: ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2019 року до суду звернулася позивачка з вищеназваною позовною заявою якою просила суд, визнати за нею в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

право приватної власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 75,8 кв.м., житловою площею 37,2 кв. м. та право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження майном шляхом скасування заборони яка зареєстрована 19.11.2008 року за № 8207262 реєстратором Овідіопольською районною державною нотаріальною конторою у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі повідомлення № 185 від 19.07.1987 року колгосп імені Леніна, об`єкт обтяження: житловий будинок, адреса: АДРЕСА_1 , додаткові дані: Архівний номер: 2774260ODESSA16, архівна дата 03.12.2001, дата виникнення: 14.07.1987, № реєстру: 321-87, внутр. №18016DF2582B845C.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивачка зазначила, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У межах 6-місячного строку після смерті батька позивачка звернулася до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. із письмовою заявою про прийняття спадщини за законом.

За життя, на підставі договору дарування від 24 червня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Овідіопольської державної нотаріальної контори Л.М. Мірошніченко, померлий набув право приватної власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 75,8 кв.м., житловою площею 37,2 кв. м.. Право приватної власності померлого ОСОБА_3 на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами зареєстровано належним чином. На підставі рішення Роксоланівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 543-V1 від 02 липня 2015 року, померлий набув право на приватизацію земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Право приватної власності на земельну ділянку померлий належним чином зареєструвати не встиг через настання смерті.

У жовтні 2022 р. позивачка звернулася до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак приватний нотаріус Куркан Н.Ф. відмовила у видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів підтверджуючих право власності спадкодавця на земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) спадкове майно та наявності реєстрації обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, а саме:19.11.2008 року за № 8207262 реєстратором: Овідіопольська районна державна нотаріальна контора зареєстровано обтяження у вигляді заборони відчуження на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі повідомлення про видачу позики №185 від 09.07.1987 р. на ОСОБА_2 через колгосп імені Леніна, Овідіопольського району Одеської області у сумі три тисячі строком на 10 років на будівництво жилого будинку на ділянці в АДРЕСА_1 . Архівний номер: 2774260ODESSA16, архівна дата 03.12.2001, дата виникнення: 14.07.1987 р., № реєстру:321-87, внутр. №18016DF2582B845C. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником вищевказаного житлового будинку вказана відповідач ОСОБА_2 .

Позивачка та її представник фактично наполягають на позовних вимогах.

Відповідач Дальницька сільська рада Одеського району Одеської області копію позову та матеріали до нього отримали належним чином, відзив в порядку ст. 178 ЦПК України до суду не направили, до суду не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи.

Відповідач ОСОБА_2 копію позову та матеріали до нього отримала належним чином, відзив в порядку ст. 178 ЦПК України до суду не направила, при цьому до суду не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи.

Дослідивши матеріали справи та спадкової справи № 20/2016, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

Статтею 1217 ЦК України передбачено спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Як передбачає стаття 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Приписи ст. 1261 ЦК України встановлюють, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтями 1268,1269 ЦК України передбачено спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України передбачено спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України.

У відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та набрав чинності з дня його офіційного опублікування не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію, а відповідно до п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 р. документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Крім того, відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р. реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. У випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу : а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих, бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам.

Пунктом 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

У відповідності до п. 2 Розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI від 07.07.2011 р. земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного кадастру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Пунктами 49,50 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» № 1051 від 17.10.2012 р., поземельна книга ведеться за встановленою формою, заводиться під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об`єднання, а також відновлення їх меж). Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Дата відкриття поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки.

Згідно із ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до ст. 125 ЗК України (в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009) - право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ст. 126 ЗК України (в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009; із змінами, внесеними згідно із Законами № 3521-VI від 16.06.2011, № 5059-VI від 05.07.2012; в редакції Закону № 3613-VI від 07.07.2011) - право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст. 125 ЗК - право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК).

Отже, суд дійшов висновку, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Таким чином, набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності : ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України.

На підставі п. 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування - до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У разі набуття права власності на земельну ділянку з інших підстав, передбачених законодавством України відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 в редакції Закону України від 05 березня 2009 № 1066-VI) або ж державної реєстрації документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (в редакції ст. 125 ЗК України до внесення змін зазначеним Законом).

Обставини, що встановлені судом.

Померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на підставі договору дарування від 24 червня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Овідіопольської державної нотаріальної контори Л.М. Мірошніченко, набув право приватної власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 75,8 кв.м., житловою площею 37,2 кв. м.. Право приватної власності померлого ОСОБА_3 на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами зареєстровано Овідіопольським РБТІ 12 березня 1999 року. На підставі рішення Роксоланівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 543-V1 від 02 липня 2015 року, померлий набув право на приватизацію земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Право приватної власності на земельну ділянку померлий належним чином зареєструвати не встиг через настання смерті. 19.11.2008 року за № 8207262 реєстратором: Овідіопольська районна державна нотаріальна контора зареєстровано обтяження у вигляді заборони відчуження на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі повідомлення про видачу позики № 185 від 09.07.1987 р. на ОСОБА_2 через колгосп імені Леніна, Овідіопольського району Одеської області у сумі три тисячі строком на 10 років на будівництво жилого будинку на ділянці в АДРЕСА_1 . Архівний номер: 2774260ODESSA16, архівна дата 03.12.2001 р., дата виникнення: 14.07.1987, № реєстру: 321-87, внутр. №18016DF2582B845C. Відповідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником вищевказаного житлового будинку вказана відповідач ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У межах 6-місячного строку після смерті батька позивачка звернулася до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. із письмовою заявою про прийняття спадщини за законом. З матеріалів спадкової справи вбачається що, інших спадкоємців до спірного майна померлого ОСОБА_3 немає.

У жовтні 2022 р. позивачка звернулася до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак приватний нотаріус Куркан Н.Ф. відмовила у видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів підтверджуючих право власності спадкодавця на земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) спадкове майно та наявності реєстрації обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, а саме:19.11.2008 року за № 8207262 реєстратором: Овідіопольська районна державна нотаріальна контора зареєстровано обтяження у вигляді заборони відчуження на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі повідомлення про видачу позики № 185 від 09.07.1987 на ОСОБА_2 через колгосп імені Леніна, Овідіопольського району Одеської області у сумі три тисячі строком на 10 років на будівництво жилого будинку на ділянці в АДРЕСА_1 . Архівний номер: 2774260ODESSA16, архівна дата 03.12.2001, дата виникнення: 14.07.1987, № реєстру: 321-87, внутр. №18016DF2582B845C. Відповідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна, № 178355282 власником вищевказаного житлового будинку вказана ОСОБА_2 . Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо суб`єкта, № 326029839 відомості у Єдиногму реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо померлого ОСОБА_3 відсутні.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами).

Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868. для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.

Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.

У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.

Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном.

Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності згідно із ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном.

У відповідності до ст.34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.

Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду.

Арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів, тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг).

Таким чином, заборона на відчуження нерухомого майна, що належить позивачу в порядку спадкування за законом, внесена помилково, оскільки заборгованості у померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 перед колгоспом імені Леніна, Овідіопольського району Одеської області не існує, і ця заборона порушує права та законні інтереси позивача, оскільки унеможливлює переоформлення, користування та розпоряджання даним майном.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.2-13,77-80,141,258,259,263-265 ЦПК України, ст.ст. 1217,1218,1225,1268 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права на спадщину за законом та усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування заборони відчуження об`єктів нерухомого майна -задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право приватної власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 75,8 кв.м., житловою площею 37,2 кв. м.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Скасувати заборону яка зареєстрована 19.11.2008 року за № 8207262 реєстратором Овідіопольською районною державною нотаріальною конторою у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі повідомлення № 185 від 19.07.1987 року колгосп імені Леніна, об`єкт обтяження: житловий будинок, адреса: АДРЕСА_1 , додаткові дані: Архівний номер: 2774260ODESSA16, архівна дата 03.12.2001 р., дата виникнення: 14.07.1987, № реєстру: 321-87, внутр. №18016DF2582B845C.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Кириченко П.Л.