КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6508/2023
справа №757/2801/20-ц
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та апеляційною скаргою адвоката Тарасової-Патрай Ксенії Андріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Новака Р.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, які знаходяться на депозитному рахунку, -

встановив:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, які знаходяться на депозитному рахунку.

Позовні вимоги мотивує тим, що 30 липня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір банківського вкладу №SAMDN1794 «Стандарт», з виплатою суми вкладу та суми процентів в кінці терміну дії договору, процентна ставка за вкладом 9% річних, мінімальний строк вкладу 6 місяців.

Позивачем неодноразово направлялись до банку заяви про розірвання договору та повернення коштів. 20 грудня 2019 року позивачем направлено крайню заяву про розірвання депозитного договору та повернення коштів, яка вручена відповідачу 28 грудня 2019 року.

Станом на 14 січня 2020 року відповіді на заяву не отримано.

Уважає такі дії протиправними, а тому позивач звернувся до суду.

Вказує, що за період з 30 липня 2012 року по 14 січня 2020 року сума нарахованих відсотків становить 5 845,31 доларів США.

Зазначає, що у зв`язку із невиконанням належним чином зобов`язання з відповідача слід стягнути 3% річних та пеню згідно статті 625 ЦК України.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" грошові кошти у сумі 14 545,31 доларів США та 88 897,28 гривень, з яких:

- 8700,00 доларів США - сума за договором банківського вкладу;

- 5845,31 доларів США - відсотки за договором складу;

- 70150,82 гривень - пеня;

- 18 746,46 гривень - 3% річних.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 кошти за договором банківського вкладу від 30 липня 2012 року №SAMDN1794, а саме: суму неповернутого вкладу 8700 доларів США, несплачені проценти відповідно до умов договору - 1568 доларів США 15 центів, 3 % річних за невиконання зобов`язання - 18746,58 грн.

Стягнуто з акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в дохід держави судовий збір в сумі 2643,61 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, АТ КБ "ПриватБанк" подано апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що банк не є належним відповідачем за вимогами позивача, оскільки борг переведено на ТОВ "Фінансова компанія "Фінілон", про що вказано у відзиві на позовну заяву.

Зазначає, що договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року не є нікчемним, є дійсним, правомірним, укладеним з повним дотриманням вимог норм ЦК України та зберігає свою обов`язковість для виконання своїх новим боржником перед кредиторами.

Вказує, що у зв`язку з тим, що АТ КБ "ПриватБанк" не є боржником за договором вкладу від 30 липня 2012 року, отже відсутні підстави для нарахування та стягнення відсотків, нарахованих позивачем.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27 квітня 2022 року №321/1260/19, від 28 вересня 2022 року №530/1995/18, від 06 жовтня 2021 року №263/11275/18, від 10 березня 2021 року №607/11746/17.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині стягнення відсотків, адвокатом Тарасова-Патрай К.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

Вказує, що висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, оскільки в матеріалах справи відсутня заява позивача щодо розірвання договору від 2014 року, є лише відповідь відповідача про відмову у виконанні вимог вкладника, тобто Договір депозитного вкладу продовжував діяти на умовах, визначених у Договорі. Відтак проценти слід рахувати за весь період неповернення коштів, оскільки договір розірваний не був.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року №175/2329/18, від 21 травня 2020 року №753/17823/16-ц, від 11 березня 2020 року №440/1331/18, від 26 грудня 2019 року №201/202/16, від 15 травня 2019 року №760/20593/15-ц, від 02 вересня 2019 року №132/4438/18-ц.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року в частині стягнення відсотків у сумі 1568,15 доларів США скасувати, ухвалити нове судове рішення яким стягнути відсотки відповідно до умов договору у розмірі 5 845,31 доларів США.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились. Подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, доводи апеляційної скарги підтримали, проти доводів апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" заперечували.

Представник АТ КБ "ПриватБанк" у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав просив суд її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечував.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції вказав, що представником відповідача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі.

Також суд вказав, що позивач, звернувшись із заявою про повернення коштів до відповідача, фактично змінив умови зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за депозитом, тому втратив право на отримання процентів відповідно до умов договору банківського вкладу з 11 серпня 2014 року, тобто з моменту спливу 2 банківських днів після отримання АТ КБ «Приватбанк» заяви позивача про виплату вкладу.

При ухваленні рішення суд навів обрахунок, відповідно до якого суму процентів за ставкою 9% річних слід розраховувати за період з 30 липня 2012 року по 30 липня 2014 року, що складає: 1568,15 доларів США. За період з 30 липня 2014 року до 13 серпня 2014 року проценти слід розраховувати за процентною ставкою вкладу «на вимогу», оскільки мінімальний строк вкладу становить 6 місяців, який з дня подання позивачем заяви про розірвання договорів банківського вкладу не сплив. Отже, сума процентів, що підлягає стягненню за цей період складає 3,58 долара США.

Щодо 3% річних суд вказав, що договір банківського вкладу вважається розірваними з 13 серпня 2014 року, то лише з цієї дати у позивача виникає право на отримання 3% річних відповідно до положень статті 625 ЦК України за невиплату основних сум вкладів за договорами, оскільки прострочення виконання зобов`язань за договорами банківського вкладу почалось з дати розірвання договорів. Початком нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат є 14 січня 2017 року, тобто за 3 роки до звернення до суду із вказаним позовом.

Відмовивши в задоволенні позову в частині задоволення пені, суд вказав, що договори банківського вкладу вважаються розірваними з 11 серпня 2014 року - день отримання банком заяви позивача, плюс 2 банківські дні, відтак позивач втрачає право на отримання пені на підставі частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі трьох відсотків за кожен день прострочення.

Установлено, що 30 липня 2012 року між сторонами укладено договір банківського вкладу № SAMDN1794, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав банку 8700,00 доларів США, з процентною ставкою 9% річних, строком на 366 днів до 30 липня 2013 року включно (а.с.5).

Відповідно до пункту 6 укладеного договору у випадку закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу і банк не заперечує проти продовження вкладу на новий строк, вклад автоматично уважається продовженим ще на один рік, вказаний у пункті 1 цього договору. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. При цьому обрахунок нового строку владу і нового мінімального строку вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку.

Пунктом 7 визначено, що сторони мають право достроково розірвати цей договір згідно умов діючого законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дні до дати розірвання договору. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта до спливу мінімального строку вкладу (див. п.1 цього договору) з дати початку продовження строку вкладу, клієнту повертається сума вкладу та сплачуються проценти, нараховані по ставці вкладу "до вимоги" за фактичний строк користування вкладом. Сума надлишково виплачених процентів клієнт доручає банку утримати із суми вкладу. Сума нарахованих процентів за цілу кількість мінімальних строків вкладу, що сплинули з моменту укладення договору, виплачується в повному обсязі. При поверненні вкладу з ініціативи банку клієнту повертається сума вкладу і виплачуються проценти, нараховані відповідно до умов договору за фактичний строк користування вкладом.

З даних платіжного доручення № від 30 липня 2012 року установлено, що ОСОБА_2 внесено грошові кошти у сумі 8700,00 доларів США на передбачений договором рахунок (а.с.6).

31 липня 2014 року позивач направив в ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву з вимогою видачі коштів з депозитного вкладу №SAMDN1794 від 30 липня 2012 року, яка була отримана банком, що підтверджується копією листа 11 серпня 2014 року №20.1.0.0.0/7-20140731/3687 (а.с. 7).

24 грудня 2019 року на адресу ПАТ КБ "ПриватБанк" позивачем направлено заяву від 20 грудня 2019 року про розірвання депозитного договору та повернення коштів (а.с.8).

Відповідно до частини 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів робить такі висновки.

В частині доводів апеляційної скарги ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо заміни боржника у зобов`язанні та пред`явлення позову до неналежного відповідача, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Зміст статті 520 ЦК України зазначає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, третя особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника. В будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; в) кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.

Окрім того, згідно із статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Для кредитора має суттєве значення особа боржника, оскільки від цього залежить забезпечення зобов`язання такими критеріями, як платоспроможність, добросовісність та надійність контрагента.

Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначена у статті 521 ЦК України, відповідно до якої форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що договір між сторонами укладено у письмовій формі, який містить умови про їх двостороннє волевиявлення, передбачені статтею 205 ЦК України положення про мовчазну згоду не застосовні до правовідносин сторін у цій справі, правочин щодо заміни кредитора також має бути укладено у письмовій формі, відтак у цій справі вимоги пред`явлено до належного відповідача.

Щодо посилання скаржника на правовий висновок, викладений у постанові Верхового Суду від 27 квітня 2022 року №321/1260/19, колегія суддів зазначає, колегія суддів, що у цьому висновку Верховний Суд вказав, що суди першої інстанції при ухваленні рішенні необґрунтовано констатували нікчемність договору переведення боргу.

Разом з цим, у вказаній постанові Верховним Судом вказано, що "Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу".

Оскільки у межах цієї справи відповідачем не доведено факту надання згоди кредитором на заміну боржника, відтак АТ КБ "ПриватБанк" є належним відповідачем.

Посилання на правові висновки у справі №530/1995/18 від 28 вересня 2022 року та №263/11275/18 від 06 жовтня 2021 року апеляційний суд відхиляє, оскільки такий зроблено за інших правовідносин та іншими учасниками справи, зокрема у межах спадкового права та права власності.

Щодо доводів апеляційної скарги адвокатом Тарасова-Патрай К.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає про таке.

З матеріалів справи установлено, що 31 липня 2014 року позивач звернувся до відповідача з вимогою видати кошти з депозитного вкладу SAMDN1794, що оформлений на території АР Крим. Вказана обставина підтверджується відповіддю АТ КБ "ПриватБанк" на вказану вимогу, додану позивачем до позову (а.с.7).

Відповідно до пункту 7 укладеного договору сторони мають право достроково розірвати цей договір згідно умов діючого законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дні до дати розірвання договору.

Аналіз наведених даних свідчить про те, що вимога про повернення банківського вкладу фактично є вимогою про розірвання відповідного договору, оскільки повернення коштів є наслідком розірвання договору. Позивач не спростовував звернення до банку із заявою про повернення коштів з депозитного вкладу, відтак договір банківського вкладу уважається розірваним з 02 серпня 2014 року.

Отже, вирішуючи спір в частині обрахування відсотків, суд першої інстанції виходив із вірно установлених обставин справи.

Посилання скаржника на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року №175/2329/18, від 21 травня 2020 року №753/17823/16-ц, від 11 березня 2020 року №440/1331/18, від 26 грудня 2019 року №201/202/16, від 15 травня 2019 року №760/20593/15-ц, від 02 вересня 2019 року №132/4438/18-ц, колегія суддів відхиляє, оскільки у справі, що переглядається апеляційним судом установлено інші фактичні обставини.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційним судом не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката Тарасової-Патрай Ксенії Андріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 10 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова