Справа № 134/166/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 квітня 2023 року Крижопільський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді: з участю секретаря: Лабая О.В. Цибуляк А.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Крижопіль за правилами загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на спадщину за законом,

В С Т А Н О В И В :

Своїм позовом до суду позивач просив визнати за нею право на спадщину як спадкоємця першої черги за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнавши право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 57,3 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, до складу якого входить: «А» - житловий будинок, «а» - веранда, «а1» - ганок, «Б» - гараж, «В» - літня кухня, «В/п» - погріб, «в» - сарай, «1-3» - огорожа.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 .

Вона є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України. Спадкоємцями першої черги також є відповідач - її син ОСОБА_2 , та її дочка ОСОБА_5 .

Її чоловік ОСОБА_4 був головою колишнього колгоспного двору по АДРЕСА_1 .

Кожному з членів колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року (часу набрання чинності Законом України «Про власність») належало майно колишнього колгоспного двору, яке відповідно до ст. 120 ЦК України 1963 року знаходилося в спільній частковій власності членів, колгоспного двору, частки яких були рівними.

На день смерті ОСОБА_4 членом двору була вона.

Після смерті ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 ні за ким не зареєстровано, і частки кожного з членів колгоспного двору після припинення колгоспного двору не виділялися. ОСОБА_2 як член колишнього колгоспного двору не звертався за витребуванням своєї частки в майні колишнього колгоспного двору, і на теперішній час не претендує на частку ОСОБА_4 та втратив право на свою частку.

До складу спадщини входить цілий житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 вартістю 73137,20 гривень.

Вона, як спадкоємець першої черги прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , оскільки в силу вимог ст.1268 ЦК України постійно спільно проживала разом з ним та була зареєстрована за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Оформити право власності на спадкове майно житловий будинок з господарськими будівлями, не має можливості, оскільки нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку відсутністю правовстановлювачого документа на житловий будинок. За таких обставин вона змушена звернутись із даною заявою до суду.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 лютого 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 05 квітня 2023 року у справі було залучено співвідповідача ОСОБА_3 .

Представник позивача надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі та просила справу розглянути у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги визнала.

Як вбачається із матеріалів справи, від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За правилами ч. 4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

В силу ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до положень ч. 3 ст.211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом.

Відповідно до п. 3.,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 5 статті 177 ЦПК України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Судом встановлено, що позивач та спадкодавець ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серія НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , відповідач ОСОБА_2 є сином позивача та покійного ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , відповідач ОСОБА_5 є донькою позивача та покійного ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 .

Відповідно до довідки Крижопільської селищної ради Вінницької області від 26.10.2022 за вих. № 788, згідно запису по господарської книги № 10 особовий рахунок № НОМЕР_5 , житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року відноситься до суспільної групи колгоспних дворів. Склад двору слідуючий: ОСОБА_4 - голова домогосподарства.

Відповідно до довідки Крижопільської селищної ради Вінницької області від 26.10.2022 за вих. № 787, ОСОБА_4 є власником об`єкта по господарського обліку за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , виготовлений станом 29.07.2022 КП «Тульчинське МБТІ» загальною площею 57,3 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, до складу якого входить: «А» - житловий будинок, «а» - веранда, «а1» - ганок, «Б» - гараж, «В» - літня кухня, «В/п» - погріб, «в» - сарай, «1-3» - огорожа.

Позивач звертався до нотаріуса за оформленням спадкових прав і щодо спірного майна житловий будинок з господарськими будівлями, однак, довідкою від 26.01.2023 №25/01-16 їй було відмовлено, оскільки на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи а тому, позивачу необхідно звернутись до суду для подальшого вирішення питання в судовому порядку.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» До правовідносин, що виникли застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до статті 563 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двору не відкривається, а спадкується лише особисте майно членів колгоспного двору. За правилами статті 120 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 р. у зв`язку із введенням в дію відповідно до постанови Верховної ради Української РСР від 26.03.1991 р. Закону України «Про власність».

Відповідно до статті 563 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двору не відкривається, а спадкується лише особисте майно членів колгоспного двору.

За правилами статті 120 ЦК УРСР (у редакції 1963 рок) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, відповідно до Постанови Верховної ради Української РСР від 29 березня 1991 року, введений в дію закон «Про власність».

Відповідно до частини другої статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва, зокрема передбаченому положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07.12.1990 року №533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом Української РСР від 25.12.1974 року №3377-VІІІ «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 року №112/5, Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 12.05.1985 року №5-24-

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих рад.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Реалізувати своє право, як спадкоємця позивач після смерті ОСОБА_6 , позасудовим порядком не має можливості, оскільки спірний будинок відноситься до суспільної групи- колгоспний двір, правовстановлюючі документи на спірний будинок відсутні.

Проаналізував та оцінив зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , відносилося до категорії колгоспного двору, головою двору був ОСОБА_4 , та позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , позасудового шляху вирішити даний спір у позивача не має.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 236-365 ЦПК України, ст.238 ЦК України, ст. ст. 120, 121 ЦК УРСР , суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на спадщину як спадкоємця першої черги за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнавши право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 57,3 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, до складу якого входить: «А» - житловий будинок, «а» - веранда, «а1» - ганок, «Б» - гараж, «В» - літня кухня, «В/п» - погріб, «в» - сарай, «1-3» - огорожа.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Найменування та ім`я сторін, їх місце знаходження та проживання:

ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

Суддя