ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 квітня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/1030/22

Головуючий у першій інстанції Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/669/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

секретар: Патук А.А.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_3

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики (суддя Овсієнко Ю.К.), ухвалене о 8 год. 28 хв. у м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно грошових коштів в розмірі 30 000,00 доларів США, що станом на 10.02.2022 року згідно офіційного курсу НБУ (27,9795) становить 839 385 грн. Позов мотивовано тим, що відповідно до Договору безпроцентної позики грошових коштів №б/н від 19 квітня 2019 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США, які він зобов`язався повернути останньому у строк до 31 грудня 2021 року (включно). Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 липня 2021 року було встановлено факт спільного проживання як чоловіка та дружини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в період з вересня 2014 року по травень 2020 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу і визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яка набута у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину вказаної квартири. Отже, за доводами позивача, з моменту набрання рішенням законної сили відповідачі вважаються особами, що проживали у період отримання позики та придбання квартири за отримані кошти як одна сім`я без реєстрації шлюбу, відповідно цивільні права та обов`язки за договором позики виникають у обох із подружжя. ОСОБА_1 посилається, що він вживав заходи досудового врегулювання спору, однак в добровільному порядку спір щодо повернення позики не врегульовано.

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22 червня 2022 року задоволено заяву позивача, накладено арешт шляхом заборони відчуження на: однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 20,9 кв.м, житлова площа 11,1 кв.м, зареєстроване право власності за ОСОБА_4 ; 2-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,6 кв.м, житлова площа 24,4 кв.м, зареєстроване право власності за ОСОБА_2 , до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22 червня 2022 року позов задоволено; стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30 000 доларів США, що станом на 15.02.2022 року згідно офіційного курсу НБУ становить 856 095 грн 00 коп.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 4445 грн 02 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 4445 грн 02 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн. Рішення суду мотивовано тим, що належних доказів про повернення коштів в повному обсязі за вказаним договором відповідачами суду не надано, а отже на даний час кошти в розмірі 30 000 доларів США підлягають стягненню. Також суд дійшов висновку, що оскільки встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та відповідно встановлено право ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана за кошти по укладеному Договору безпроцентної позики грошових коштів від 19.04.2019 року, то кошти в розмірі 30 000 доларів США за вказаним договором позики підлягають стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить вказане рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з неї коштів. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не встановлено, а матеріали справи не містять доказів, що кошти в розмірі 30 000 доларів США, одержані за договором позики від 19 квітня 2019 року, ОСОБА_2 використані в інтересах сім`ї, а не для задоволення особистих поточних потреб. Відповідачка вказує, що суд не дослідив подані нею докази на підтвердження факту наявності у подружжя доходів. ОСОБА_3 вважає, що саме по собі перебування відповідачів у фактичних шлюбних відносинах, що до останнього заперечувалося ОСОБА_2 , не породжує у неї обов`язку відповідати за зобов`язаннями колишнього цивільного чоловіка. Також відповідачка посилається, що доказів придбання житла за позичені кошти суду не надано. За доводами ОСОБА_3 , рішенням суду у справі №750/786/21 дійсно було встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, проте не було встановлено, що квартира придбана за кошти по договору позики від 19 квітня 2019 року. Відповідачка вважає, що суд помилково застосував до спірних правовідносин норми ст.65 СК України. Також ОСОБА_3 звертає увагу на грубі порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Відповідачка вважає, що слід критично ставитися до показань свідків, оскільки свідок ОСОБА_5 має юридину зацікавленість у вирішенні спору, а показання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які є близькими друзями ОСОБА_2 , свідчать про отримання інформації зі слів та орієнтовані на сприяння ОСОБА_2 у спричиненні негативних наслідків для колишньої цивільної дружини останнього.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач вказує, що судами встановлено як факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу відповідачів, так і визнано право спільної сумісної власності та відповідно встановлено право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана за кошти по укладеному Договору безпроцентної позики від 19 квітня 2019 року. ОСОБА_1 вважає, що в такому випадку відповідальність відповідачів за кредитними правовідносинами, що виникли із зазначеного договору, є солідарною. Позивач звертає увагу, що договір безпроцентної позики не був предметом спору у справі №750/786/21. За доводами ОСОБА_1 , апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить посилань на зазначені в ч.3 ст.276 ЦПК України порушення процесуальних норм судом першої інстанції, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів порушення норм процесуального законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач вказує, що наведені відповідачкою нібито порушення процесуальних норм не є підставою для скасування судового рішення в розумінні ч.3 ст.376 ЦПК України. За доводами ОСОБА_2 , викладені у справі №750/786/21 факти носять преюдиційний характер для розгляду даної справи і не потребують доказування, отже суду з метою досягнення процесуальної економії за наявності цих підстав не має необхідності досліджувати докази для встановлення даних обставин. Відповідач звертає увагу, що більшість аргументів ОСОБА_3 стосуються безпосередньо претензій до ОСОБА_2 , який не є позивачем у даній справі, в той час як безпосередньо заперечень щодо правової позиції ОСОБА_1 практично не має. Також ОСОБА_2 посилається, що договір позики від 19 квітня 2019 року є чинним, ніким не оспорений і не визнаний судом недійсним або фіктивним, отже є належним та допустимим доказом. Відповідач підтверджує, що договір безпроцентної позики грошових коштів ним було укладено в інтересах сім`ї, з метою покращення насамперед житлових умов зацікавлених сторін та забезпечення якнайкращого рівня життя для своєї дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 , в іншій неоскарженій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

По справі встановлено, що відповідно до договору безпроцентної позики грошових коштів б/н від 19 квітня 2019 року ОСОБА_1 (позикодавець) передає ОСОБА_2 (позичальник) безвідсоткову позику в сумі 30 000 доларів США (що еквівалентно 805 129,65 грн за курсом НБУ станом на 19 квітня 2019 року) готівкою, а позичальник зобов`язується повернути отриману суму грошових коштів у валюті позики у строки та у порядку, передбаченому даним договором (а.с.14 т.1). Пунктами 1.2., 2.3. договору встановлено, що позика надається позичальникові для купівлі та облаштування нерухомого майна, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позичальник зобов`язаний повертати позикодавцеві позику частинами або всю суму одразу одним платежем. В будь-якому випадку позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю всю суму позики в строк до 31 грудня 2021 року (включно).

17 січня 2022 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 досудову вимогу про повернення отриманих коштів (а.с. 19 т.1).

У відповідь на досудову вимогу ОСОБА_2 02 лютого 2022 року повідомив позикодавця, що цивільні права та обов`язки за договором позики виникають у нього і ОСОБА_3 (а.с.20-21 т.1).

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 01 жовтня 2021 року та постановою Верховного Суду від 25 січня 2022 року, задоволено позов ОСОБА_3 ; встановлено факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в період з вересня 2014 року по травень 2020 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яка набута у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат, загальною площею 43,4 кв.м, житловою площею 24,4 кв.м; визнано право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.39-61 т.1).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч.2 ст.11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч.1 ст.14 ЦК України).

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України).

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України.

Зважаючи на те, що рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 липня 2021 року встановлено факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на спірні правовідносини поширюються положення щодо права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положення вказаної статті свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч.2 ст.65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Колегія суддів апеляційного суду вважає необгрунтованим висновок суду першої інстанції щодо солідарної відповідальності відповідачів за договором безпроцентної позики грошових коштів №б/н від 19 квітня 2019 року.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, Чернігівським апеляційним судом під час розгляду цивільної справи №750/786/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину нерухомого майна встановлено, що стороною відповідача не надано беззаперечних доказів, які б підтверджували, що отримані ним у позику кошти були спрямовані саме на купівлю спірної квартири. У свою чергу, належне виконання укладеного ОСОБА_2 19 квітня 2019 року зобов`язання іпотекою квартири або будь-яким іншим чином забезпечено не було.

У своїй касаційній скарзі на вказане судове рішення ОСОБА_2 посилався, зокрема на те, що судами взагалі не було встановлено джерела походження коштів на придбання квартири АДРЕСА_3 .

Проте, Верховний Суд у своїй постанові від 25 січня 2022 року дійшов висновку, що доводи касаційної скарги про те, що грошові кошти на спірну квартиру були набуті у зв`язку із укладенням договору позики від 19 квітня 2019 року, яким визначено, що грошові кошти надаються для купівлі та облаштування квартири АДРЕСА_3 , не можуть бути прийняті судом, оскільки матеріали справи не містять доказів, що саме ці кошти було спрямовано на придбання спірного нерухомого майна.

Таким чином, під час розгляду вищевказаної цивільної справи судами встановлювалися обставини щодо джерела походження коштів на купівлію спірної квартири, в тому числі надавалася оцінка доводам ОСОБА_2 про те, що квартиру придбано за рахунок коштів, отриманих ним від ОСОБА_1 на підставі договору безпроцентної позики грошових коштів №б/н від 19 квітня 2019 року.

Крім того, відповідно до заяви ОСОБА_2 від 22 квітня 2019 року, адресованій приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Беловій О.С., він стверджував той факт, зокрема, що грошові кошти, які витрачаються ним на придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю вищезазначеної квартири (у тому числі і відповідно до статей 65,74 та 97 Сімейного кодексу України) відсутні (а.с.209 т.1).

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 як позивачем у даній справі, а також відповідачем ОСОБА_2 , який визнав позов, не надано доказів, що грошові кошти, отримані ОСОБА_2 за договором позики грошових коштів №б/н від 19 квітня 2019 року були використані в інтересах сім`ї та за згодою його цивільної дружини ОСОБА_3 .

Відповідно відсутні підстави для задоволення позову в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 боргу за вказаним договором, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів на виконання договору позики № б/н від 19 квітня 2019 року в розмірі 30000 доларів США, що станом на 18.04.2023 року згідно офіційного курсу НБУ (36,5686 грн за долар) становить 1097058 грн. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 належить відмовити.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 також просила під час ухвалення рішення вирішити питання скасування заходів забезпечення позову накладення арешту на її майно.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_4 , на яку накладено арешт ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22 червня 2022 року.

У зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 арешт, накладений на вказану квартиру, підлягає скасуванню.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_2 .

Частиною 4 статті 334 ЦК України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Хоча рішенням суду і було визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , проте відомості про державну реєстрацію за нею такого права відсутні, а оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (за яким зареєстровано право власності на вказану квартиру в цілому) задоволено, то відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову в частині накладення судом першої інстанції арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача (ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до квитанції на а.с.6 т.1 ОСОБА_1 сплатив за подання позову судовий збір у розмірі 8393,85 грн. Також позивачем сплачено 10 000 грн за надання професійної правничої допомоги (а.с.25 т.1). Клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу від ОСОБА_2 не надходило.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено, то понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з останнього.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 п.3,4 ч.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 грудня 2022 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти на виконання договору позики № б/н від 19 квітня2019 року в розмірі 30000 доларів США, що станом на 18.04.2023 року згідно офіційного курсу НБУ становить 1097058грн , судовий збір в розмірі 8393,85 грн, витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10000 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики відмовити.

Скасувати арешт накладений ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 червня 2022 року на однокімнатну квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_2 належну на праві власності ОСОБА_3 .

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2023 року.

Головуючий: Судді: