Провадження № 22-ц/801/841/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 рокуСправа № 127/21846/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/21846/22 запозовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2023 року,яке ухвалене суддею Шаміною Ю.А. у Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 20 лютого 2023 року,

в с т а н о в и в :

В вересні 2022 року КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2022 року скасовано судовий наказ, виданий 10 червня 2022 року у справі №127/11452/22 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання.

Житлове помешкання по АДРЕСА_1 , де зареєстрований та проживає відповідач забезпечується послугами з централізованого опалення, згідно з Реєстром навантажень об`єктів, теплопостачання яких здійснюється від КП ВМР «ВМТЕ», затвердженим Виконавчим комітетом Вінницької міської ради, та підтверджує, що даний житловий будинок технічно підведений до мереж КП ВМР «ВМТЕ». Рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10 грудня 2020 року №2634 погоджено норми споживання теплової енергії на послугу з постачання теплової енергії та норми споживання гарячої води на послугу з постачання гарячої води для споживачів КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго». КП ВМР «ВМТЕ» своєчасно, належної якості надає послуги з централізованого теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач щомісячно отримує платіжні вимоги щодо сплати боргу, однак у період з квітня 2020 року по жовтень 2021 року відповідач заборгував за надані послуги з централізованого теплопостачання на суму 10216,22 грн.

Таким чином, позивач просив суд з відповідача заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період з квітня 2020 року по жовтень 2021 року, а також понесені судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 10216,22 грн, а також 2481,00 грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим через неповне та неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

У запереченні на відзив ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в позові.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 квітня 2023 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що помешкання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

Як слідує із витягу з реєстру особових рахунків житлового фонду за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.7). Крім того реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_1 за вказаною адресою також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №46776 від 05 жовтня 2022 року, виданою Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради (а.с.18).

Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, та Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до приписів ст. ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

За приписами ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), а також Законами України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про теплопостачання».

Статтею 1 ЗУ «Про теплопостачання» визначено, що постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Відповідно до положень ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» постачання теплової енергії та гарячої води належить до комунальних послуг.

Обов`язок споживача здійснювати щомісячну оплату фактично отриманих послуг (спожиту теплову енергію) встановлений ст. 7, 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання».

Згідно з п.п. 24, 25 Правил № 630 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Порядок відокремлення (відключення) власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від централізованого опалення та гарячого водопостачання визначений розділом ІІІ Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169, згідно з п. 13 якого єдиною підставою для перегляду умов або розірвання договору про надання послуги є акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.

Пунктами 33-39 Правил передбачено порядок перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг, а Порядок проведення перерахунку розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затверджений постановою КМУ від 17 лютого 2010 року № 151, визначає механізм проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до п. 11 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Плата за послуги нараховується гідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

За наявності витоків із загальнобудинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку або не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено.

Як встановлено судом, що згідно витягу з протоколу №18 від 08 серпня 2006 року засідання постійно діючої міжвідомчої комісії з питань від`єднання споживачів від мереж ЦО і ГВП №01-17-2286 від 09 серпня 2006 року вирішено надати громадянину ОСОБА_1 дозвіл на від`єднання від мереж ЦО та встановлення системи опалення з використанням природного газу в квартирі за адресою АДРЕСА_1 (а.с.40).

Згідно копії акту про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП від 29 вересня 2006 року, затвердженого рішенням міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП протокол №26 від 17 жовтня 2006 року, під час відключення квартири АДРЕСА_2 від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП було залишено послугу гарячого водопостачання - лічильник гарячої води №824278 із зафіксованим показником 73 м3 (а.с.41).

У судовому засіданні суду першої інстанції та в апеляційній скарзі відповідач не заперечує, що залишено послуги гарячого водопостачання у вказаній квартирі, таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач є споживачем послуг гарячого водопостачання.

Згідно оборотної відомості та розрахунку суми заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання за період з квітня 2020 року по жовтень 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , становить 10216,33 грн, з урахуванням перерахунку 196,10 грн та часткової сплати - 363,35 грн, з яких: 412,50 грн нарахування по опаленню, 10363,17 грн нарахування з гарячого водопостачання (а.с.9, 10).

ОСОБА_1 було повідомлено про закінчення строку повірки лічильника, що підтверджується єдиним рахунком за наданні житлово-комунальні та інші послуги за січень 2020 року, яку відповідач долучив до свого відзиву на позовну заяву, і в якому вказано, що: міжповірочний інтервал лічильників гарячої води закінчений. Прилади обліку підлягаю повірці за рахунок споживача. Абонентам, у яких термін повірки лічильників гарячої води прострочений, нарахування за послугу з 01 травня 2020 року буде проводитись у відповідності до нормативів або за показниками будинкових засобів обліку (а.с.43).

Таким чином, відповідач був повідомлений про закінчення строку повірки лічильника, проте вказане повідомлення було залишено ним без реагування, а тому доводи апеляційної скарги, що він не був повідомлений не заслуговують на увагу.

Зокрема, як вбачається із єдиного рахунку за наданні житлово-комунальні та інші послуги за січень 2021 року вказано показники гарячої води (120.27 попередні покази, 129.06 поточні покази), а також повідомлено, що міжповірочний інтервал приладів розподільного обліку гарячої води закінчився; в термін до 28.02.2021 необхідно здійснити їх повірку що виконується за рахунок споживача; з 01.03.2021 нарахування за послуги за квартирними лічильниками з простроченим терміном повірки буде проводитись за нормативами споживання та або за показниками приладів комерційного обліку (а.с.50).

Отже, позивачем здійснювалось нарахування за послугу гарячого водопостачання згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22 листопада 2018 року, а сам порядок нарахування плати за послуги з гарячого водопостачання відповідачем не заперечувався.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що КП ВМР «ВМТЕ» здійснювало забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи індивідуального (автономного) та централізованого опалення будинку АДРЕСА_3 , відповідач в свою чергу не заперечує свого обов`язку щодо оплати ним послуг щодо опалення місця загального користування.

Апеляційний суд погоджується з висновком суд першої інстанції про те, що на час звернення з цим позовом і розгляду справи квартира ОСОБА_1 не відключена від мережі централізованого теплопостачання, а отже відповідач є споживачем наданих позивачем послуг.

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь КП ВМР «ВМТЕ» заборгованості з оплати послуг з централізованого теплопостачання, пославшись на те, що відповідач, являючись власником квартири і будучи споживачем послуг з теплопостачання, які надає позивач, має заборгованість зі сплати за спожиті послуги за період з квітня 2020 року по жовтень 2021 року.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача протягом спірного періоду - з квітня 2020 року по жовтень 2021 року до КП ВМР «ВМТЕ» в порядку, передбаченому п. 33-39 Правил (чинних на той період), із заявами щодо перевірки кількісних та/або якісних показників надання відповідних послуг. Саме акт-претензія, який складається згідно з п. 37 Правил за результатами перевірки заяви споживача та підписується споживачем і представником виконавця, є доказом про неналежне надання або ненадання послуг.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 19 квітня 2023 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Стадник І.М.