ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року

справа № 703/3314/21
провадження № 22-ц/821/492/23
категорія:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів : Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря - Ярошенка Б. М.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради, про виселення, у складі: головуючого судді Биченка І. Я.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

11 жовтня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом вищенаведеного змісту.

Позовні вимоги, після їх уточнення 17 серпня 2022 року, мотивовані тим, що 03 березня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № CSS0GA00000317, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 37 300 доларів США строком до 03 березня 2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

04 березня 2008 року в забезпечення вказаного зобов`язання між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Договором іпотеки передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у вказаному будинку (предметі іпотеки) інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії.

АТ КБ «Приватбанк» вказує, що ОСОБА_1 , всупереч вимог договору іпотеки, порушено обов`язок та у житловому будинку за вищезазначеною адресою були зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З огляду на вказане АТ КБ «Приватбанк» вважає, що мешканці, які були зареєстровані з порушенням вимог законодавства у вищевказаному будинку, що є предметом іпотеки, не мають права користуватись житловим будинком, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Враховуючи наведене, позивач просив виселити та зняти з реєстрації громадян ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які зареєстровані, та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою АДРЕСА_1 .

Судові витрати позивач просив покласти на відповідачів, в разі неявки не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради, про виселення - відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 не порушувала умови іпотечного договору при реєстрації членів своєї сім`ї у спірному будинку, а виселення відповідача та членів її сім`ї із іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту, неможливе без надання іншого постійного жилого приміщення з огляду на що відсутні підстави для задоволення позову.

Оскільки, позовні вимоги в частині зняття з реєстраційного обліку є похідними вимогами від вимоги про виселення відповідача та членів її сім`ї та зважаючи на те, що первинні вимоги до задоволення не підлягають, відповідно похідна вимога про зняття з реєстраційного обліку задоволенню також не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі поданій, 03 березня 2023 року, АТ КБ «ПриватБанк», з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, порушено питання про скасування рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2023 року та постановлення нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Мотиви апеляційної скарги частково дублюють мотиви наведені позивачем в позовній заяві.

Крім того, доводи скарги зводяться до того, що ОСОБА_5 , як іпотекодавець за договором іпотеки № CSS0GA00000317 від 04 березня 2008 року, укладеним між нею та позивачем у забезпечення виконання кредитного договору укладеного між ОСОБА_4 та позивачем від 04 березня 2008 року за №CSS0GA00000317, порушуючи п. 20.12 договору іпотеки, зареєструвала в нерухомому майні, що є предметом договору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що вказує на її недобросовісну поведінку, як сторону наведеного договору.

Щодо висновків місцевого суду про неможливість виселення, скаржник вважає їх не обґрунтованими, оскільки за наявності у особи іншого об`єкту житлової нерухомості, яким вона має право безперешкодно користуватися, така особа може підлягати виселенню. Водночас, судом наявність у відповідачів іншого житла в ході розгляду справи не перевірено. З огляду на вказане відсутні підстави вважати, що на таких осіб буде покладено надмірний тягар, оскільки відпаде потреба у забезпеченні останніх житлом.

Щодо посилань місцевого суду на ненадання стороною позивача доказів наявності на час вирішення судом даного спору, судового рішення або виконавчого напису нотаріуса щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, скаржник зазначив, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, АТ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису. 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинено виконавчий напис № 113, яким запропоновано звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSS0GA00000317 від 03 березня 2008 року на предмет іпотеки.

Наведені обставини вказують на те, що ухвалюючи рішення, що є предметом оскарження місцевим судом допущена однобічність в оцінці доказів та неповнота судового розгляду, що стало наслідком ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2023 року у вказаній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 17 березня 2023 року розгляд приведеної апеляційної скарги призначено на 19 квітня 2023 року на 11 год. 00 хв. з повідомленням учасників справи про дату, час та місце розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до п. 1 Статуту АТ КБ «Приватбанк» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» став правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (т. 1 а. с. 18, 19).

03 березня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № CSS0GА00000317.

Відповідно до п. 8.1. кредитного договору банк зобов`язався надати ОСОБА_4 кредит у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 37 300 доларів США на наступні цілі: у розмірі 30 000 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 7 300 доларів США на сплату страхових платежів, строком до 02 березня 2028 року (т. 1 а. с. 5-8, 9-10).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 04 березня 2008 року укладено договір іпотеки № CSS0GA00000317.

Згідно з п. 35.3 договору іпотеки відповідач ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано Смілянським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 17884692 від 26 лютого 2008 року

Зазначена квартира є предметом іпотеки, виступає як забезпечення зобов`язання ОСОБА_4 за споживчим кредитом, наданим йому ЗАТ КБ «Приватбанк» в іноземній валюті - доларах США (т. 1 а. с. 11-12).

Як вбачається з витягу № 3340 про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб, у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (без конкретизації дати такої реєстрації) (т. 1 а. с. 23).

Як вбачається з паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 14 грудня 2000 року, відповідач ОСОБА_1 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 з 09 квітня 1973 року (т. 1 а. с. 60).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2023 року в повній мірі відповідає приведеним вимогам закону.

Так, предметом даного спору є виселення осіб з нерухомого майна, яке є предметом іпотечного договору у забезпечення виконання кредитного договору наданого іншій особі, в іноземній валюті та їх зняття з реєстраційного обліку.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2023 року оскаржено позивачем в повній мірі.

Правовідносини, що виникли між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.

Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

За визначенням ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За визначенням ч. 1 ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 610, ч. 1 ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Правові наслідки порушення обов`язків іпотекодавця передбачені ст. 12 Закону України «Про іпотеку». Так, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків щодо збереження чи страхування предмета іпотеки іпотекодержатель може скористатися правами, визначеними згідно з частиною першою цієї статті, або вжити заходів для збереження чи страхування предмета іпотеки у власних інтересах та за власний кошт. Іпотекодавець зобов`язаний негайно на вимогу іпотекодержателя відшкодувати останньому всі витрати, понесені у зв`язку з вжиттям заходів щодо збереження та страхування предмета іпотеки. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Крім того, згідно зі ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 9, ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною 1 ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦКУ України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зобов`язано батьків або інші законних представників зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Частинами 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Порядок та підстави виселення із займаного житлового приміщення встановлені у ст. 109 ЖК УРСР.

Тлумачення наведеної норми дозволяє зробити висновок, що ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст. 40 цього Закону, так і норма ст. 109 ЖК УРСР.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19).

При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Матеріалами справи вказують на те, що 03 березня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № CSS0GA00000317, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 30 000 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 12% річних строком до 03 березня 2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

04 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 . Даний будинок належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17 грудня 2004 року та договору купівлі-продажу від 01 лютого 2006 року, що вказує на те, що житлове приміщення, яке передано в іпотеку, придбано не за рахунок кредитних коштів, відтак виселення без однозначного надання іншого постійного жилого приміщення не допускається, виходячи з незмінної норми ст. 109 ЖК УРСР.

Водночас в позові, ініційованому Банком до відповідачів про виселення відсутнє посилання на наявність у осіб, питання про виселення яких він ставить, іншого постійного житла, або можливості надання таким особам іншого постійного житлового приміщення, оскільки у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін. Аргументи апеляційної скарги, щодо неналежного дослідження судом питання наявності іншого постійного житло у відповідачів, є неспроможними, з огляду на те, що відповідно до норм ч. 2 ст. 13 та ч. 7 ст. 81 ЦПК України суди наділені правом збирання доказів, що стосуються предмету доказування з власної ініціативи лише у виключних випадках.

Крім того, апеляційний суд зазначає що ініціатор позову, звернувшись з ним до судової інстанції, не аргументував ні мету, яку він переслідував, подавши позов про виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення, ні співмірність такого виселення відповідній меті.

Аргументи позову, які фактично покладені в основу апеляційної скарги, щодо порушення ОСОБА_1 , умов п. 20.12 вище наведеного договору іпотеки, зокрема реєстрація в нерухомому майні, що є предметом іпотеки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не заслуговують на ґрунтовну увагу, оскільки як слушно зазначено місцевим судом ОСОБА_1 , у спірному будинку зареєстрована із 1973 року, відповідно її реєстрація на момент укладення договору іпотеки вже існувала. В той же час матеріали справи не містять відомостей про точний час реєстрації у спірному будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що відповідно спростовує довід скарги про порушення ОСОБА_1 , умов п. 20.12 іпотечного договору.

На ряду з викладеним, як аргументи позову в цілому так і мотиви апеляційної скарги позивача не доводить того що реєстрація вказаних осіб перешкоджає останньому у реалізації, у передбачений законом спосіб, прав іпотекодержателя. Більше того апеляційний суд констатує, що кредитний договір який є основним та у забезпечення якого був укладений даний договір іпотеки, терміном не закінчений. Будь яких даних про наявну заборгованість та її розмір позивачем на стадії розгляду справи місцевим судом, на який зокрема покладено обов`язок детального дослідження доказів та їх витребування чи забезпечення в залежності від ініціативи, щодо цього позивача - надано не було. В той же час на стадії апеляційного перегляду суд переглядає справу за наявними доказами, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються. Докази які не були подані до суду першої інстанції приймаються судом лише у виняткових випадках.

В контексті наведеного апеляційний суд не досліджує докази додані скаржником безпосередньо до апеляційної скарги, зокрема Виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. від 22 грудня 2021 року № 113, яким запропоновано звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSS0GA00000317 від 03 березня 2008 року на предмет іпотеки.

На ряду з викладеним зазначає, що втручання у право на повагу до житла відповідача буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому ст. 8 Конвенції. Обґрунтування пропорційності виселення Європейський суд з прав людини вважає обов`язковою умовою належного застосування ст. 8 Конвенції (див. mutatis mutandis «Dakus v. Ukraine», № 19957/07, § 50-51, ЄСПЛ від 14 грудня 2017 року).

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами порушення ОСОБА_1 умов іпотечного договору при реєстрації членів сім`ї у спірному будинку, виселення відповідачки та членів її сім`ї без надання іншого постійного жилого приміщення неможливе оскільки дане житло придбане не за кошти кредиту.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Висновки суду першої інстанції достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 19 квітня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко