ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року

справа № 359/7410/22
провадження № 22-ц/821/661/23
категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Нерушак Л. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Конюшко Дениса Борисовича на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

11 жовтня 2022 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 через свого представника адвоката Конюшко Д. Б. звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Подана заява мотивована тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано.

За час перебування у шлюбі у сторін народилась дитина дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.06.2020 з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказує, що він належним чином виконує свої обов`язки щодо сплати аліментів, однак звернувся до суду у зв`язку зі зміною матеріального та сімейного стану, оскільки перебуває у шлюбі з іншою особою та ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народився син ОСОБА_4 .

Вважає, що перебування на його утриманні ще однієї дитини є самостійною та достатньою підставою для зміни розміру аліментів.

На підставі наведеного, позивач просив суд зменшити встановлений рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.06.2020 розмір аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідача на утримання дочки ОСОБА_3 з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2023 року у задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що суд, проаналізувавши матеріали позову та надані докази, приходить до висновку, що в судовому засіданні не було встановлено наявність підстав для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.06.2020, передбачених ст. 192 СК України. Також відповідачем не доведено неможливість сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі, а тому, виходячи з принципів якнайкращого забезпечення інтересів дитини ОСОБА_3 , суд не вбачав підстав для зменшення розміру стягуваних аліментів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Конюшко Д. Б., посилаючись на те, що оскаржуване рішення необґрунтоване та не відповідає закону, просив суд скасувати рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2023 року та ухвали нове рішення, яким зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу), але не менша ніж 50 відсотків прожиткового мінімум на дитину відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішення законної сили і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану. Погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Вказує, що у нього змінився сімейний стан. Крім цього, народження другої дитини призвело до зменшення дохідної і збільшення видаткової частин сімейного бюджету, у позивача також змінилося і матеріальне становище.

Посилаючись на п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006, правову позицію , що міститься у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі №462/4973/15-ц, зазначив, що для збільшення або зменшення розміру аліментів достатньо однієї з вказаних обставин, зокрема, зміни сімейного стану.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції не обґрунтовано виходив із того, що не було встановлено наявність підстав для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.06.2020, передбачених ст. 192 СК України.

Зауважує, що обставиною, якою позивач обґрунтував свої вимоги для зменшення визначеного розміру аліментів з 1/4 на 1/6 була саме зміна сімейного стану платника аліментів. Внаслідок чого у позивача виникли додаткові зобов`язання фінансового характеру щодо забезпечення рівня не тільки першої дитини, але й дитини від іншого шлюбу.

Просить врахувати, що при ухвалення рішення 17.06.2020 у позивача на утриманні перебувала лише одна дитина, тому факт народженні другої дитини є зміною сімейного стану позивача у розумінні ст. 192 СК України є підставою для зміни розміру присуджених аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до копії Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , виданого 27.11.2019 Бориспільським МРВ ДРАЦС ГТУЮ у Київській області, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 4).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.06.2020 по справі № 359/2150/20 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову, а саме з 12 березня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 5-6).

Згідно копії Свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 , виданого 04.06.2022 Бориспільським відділом ДРАЦС у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 04.06.2022, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка ОСОБА_6 , прізвище дружини ОСОБА_7 (а. с. 7).

Відповідно до копії Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 , виданого 30.08.2022 Бориспільським відділом ДРАЦС у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а. с. 8).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача в шлюбі з ОСОБА_5 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, а також, що 17.06.2020 на час ухвалення рішення Бориспільським районним міськрайонним судом Київської області про стягнення аліментів на його утриманні перебувала одна дитина, тому факт народження другої дитини є зміною сімейного стану і є підставою для зміни розміру присуджених аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1 та 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження у позивача 24.08.2022 сина ОСОБА_4 не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу наявності в нього скрутного матеріального становища.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20).

Крім того, на час постановлення 17.06.2020 рішення Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення аліментів, було встановлено, що ОСОБА_1 працює у ВЧ НОМЕР_4 на посаді інспектора 1 категорії та щомісячно отримує заробітну плату, а визначений судом розмір аліментів 1/4 з заробітної плати не позбавляє відповідача можливості забезпечити його власне утримання.

Як вірно зазначено судом першої інстанції матеріали справи не містять відомостей про доходи та витрати позивача та зміну матеріального стану позивача з народженням другої дитини від іншого шлюбу.

Отже, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав згідно з ч. 1 ст.192 СК України для зміни (зменшення) розміру аліментів.

Наявність у позивача дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не свідчить про погіршення матеріального стану позивача.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19.

Крім того, діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №691/926/20.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Конюшко Дениса Борисовича залишити без задоволення.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 20 квітня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Л. В. Нерушак