Справа № 464/1506/23
пр.№ 2/464/796/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.07.2023 Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Чорна С.З.,

за участі секретаря судового засідання Гринюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та понесення інфляційних витрат від суми простроченої заборгованості,

в с т а н о в и в :

20.03.2023 ТзОВ «Кредитні Ініціативи» звернулися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кредитні Ініціативи» суму 3 (трьох) відсотків річних від суми простроченої заборгованості та інфляційних витрат понесених у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання у розмірі 493 989 грн. 10 коп.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 17 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 169/7-07, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредит у сумі 112 640 грн., а позичальник зобов`язується своєчасно сплачувати кредит, проценти за користування кредитом та можливі штрафна санкції, та повністю повернути отримані кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами не пізніше 16 вересня 2010 року. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ТзОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступає на користь ТзОВ «Кредитні Ініціативи» право вимоги до ОСОБА_1 , яке виникло на підставі кредитного договору № 169/7-07, а тому, починаючи з 17 грудня 2012 року, новим кредитором у зобов`язанні, яке виникло на підставі кредитного договору №169/7-07 є саме ТзОВ «Кредитні Ініціативи». У зв`язку з системним невиконанням позичальником умов кредитного договору №169/7-07 призвело до порушення прав та інтересів Кредитора, у зв`язку з чим Кредитор був вимушений звернутись до суду для захисту свого порушеного права та стягнення простроченої заборгованості. 25 грудня 2014 року Сихівським районним судом м.Львова в рамках цивільної справи № 464/8165/13-ц ухвалено рішення, яким задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитора заборгованості за кредитним договором за №169/7-07 від 17.09.2007 року в розмірі 213 045,07 грн. Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 25 грудня 2014 року по справі № 464/8165/13-ц набрало законної сили 05 січня 2015 року. Проте станом на 05 вересня 2022 року вище вказане рішення суду до сих пір не виконано, заборгованість не сплачена та порушене право Кредитора не поновлене. Беручи до уваги розмір простроченого грошового зобов`язання визначеного рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 25 грудня 2014 року по справі № 464/8165/13-ц, станом на 05 вересня 2022 року розмір нарахованих 3 % річних від суми заборгованості визначеної рішенням суду та інфляційних витрат понесених в результаті не виконання рішення суду становить 493 989 грн. 10 коп. Відповідач добровільно сплатити нараховані йому 3 (три) відсотки річних та понесені позивачем інфляційні втрати відмовився, в зв`язку з чим позов просить задоволити та судові витрати.

Ухвалою від 03.04.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

19.05.2023 представник відповідача ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву у якому просить суд застосувати в межах справи строк позовної давності. Оскільки згідно фактичних обставин справи вбачається, що ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулись до суду із позовом 20.03.2023, із долучених до позовної заяви розрахунків видно, що нарахування 3 % річних позивачем здійснено за період із 26.12.2014 по 05.09.2022, а інфляційних втрат із січня 2015 по липень 2022 року. Разом з тим вважає, що для застосування відповідальності передбаченої ст. 625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки визначений ст. 257 ЦК України. Верховним судом у постанові від 26.10.2018 у у справі №922/4099/17 наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів , передбачених ст. 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розуміння ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Беручи до уваги висновки Верховного суду сформульованих у постановах від 10.05.2018 у справі №910/16945/14, від 27.04.2018 у справі 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі 642/493/17-ц, 30.01.2019 у справі № 922/175/18, дату звернення із позовною заявою вважає - 20 березня 2023, а також той факт, що до вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат передбачених ч.2, ст. 625 ЦК України встановлений трьох річних строк позовної давності є підстави стверджувати, що в даному випадку у відношенні до розрахункової позивачем суми заборгованості 3 % річних та інфляційних втрат яка виникла до 20 березня 2020 року підлягає застосуванню строк позовної давності. Наголошує, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитні ініціативи» не укладалось жодного договору про збільшення позовної давності, як це передбачено ст.259 ЦК України, що надавало б позивачу право обраховувати розмір заборгованості відповідача зі сплати 3% річних та інфляційних втрат понад встановлений трьох річний строк позовної давності. Вважає, що визначена ТОВ «Кредитні ініціативи» сума заборгованості в розмірі 493 989 грн. 10 коп. є безпідставною та необґрунтованою у зв`язку із чим вимога щодо її стягнення із відповідача не підлягає до задоволення.

07.07.2023 від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

У зв`язку з неявкою сторін на розгляд справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, з огляду на таке.

17 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №169/7-07, згідно якого останньому надано кредит на поточні потреби в розмірі 112 640 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних, з кінцевим терміном повернення - 16 вересня 2010 року

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» права вимоги по кредитних договорах укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення, в тому числі і право грошової вимоги за кредитним договором №169/7-07 від 17 вересня 2007 року відносно боржника ОСОБА_1 .

У зв`язку з виникненням заборгованості за кредитним договором позивач звернувся в суд про її стягнення.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 25.12.2014 у справі №464/8165/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованості за Кредитним договором за № 169/7-07 від 17.09.2007 в розмірі 213 045,07 грн. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.

У постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до якого було надано кредит строком до 16.09.2010. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом.

Таким чином, з ухваленням судом у 2014 році рішення про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором від 17.09.2007, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та фактичного виконання ним грошового зобов`язання не відбулось.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що відповідачем заборгованість не погашена. Відтак, кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давністьце законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Разом з тим, з 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Вимоги позивача про застосування ст.625 ЦК України заявлені в тому числі за період, який стосується періоду дії в країни воєнного стану.

З врахування наведеного вище суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 15.03.2020 23.02.2022 в розмірі 12 436,03 грн., та інфляційних втрат за період 15.03.2020 - 23.02.2022 в розмірі 40 480,96 грн.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 793,76 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 261, 267, 526, 530, 610-612, 625, 1054 ЦК України, ст. ст. 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України,суд,-

у х в а л и в :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та понесення інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості задовільнити частково

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 12 436,03 грн. та інфляційних витрат в розмірі 40 480,96 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" 793,76 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку визначеному ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , м.Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд.21.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Чорна С.З.