КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1112/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Котляра Андрія Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Жука М.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист честі, гідності і ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності і ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивач з 1989 року перебував на службі в органах Державної прикордонної служби України, з квітня 2014 року по квітень 2015 року обіймав посаду начальника управління внутрішньої та власної безпеки Адміністрації Державної прикордонної служби України, з якої був звільнений за власним бажанням. За час його служби до нього не було застосовано жодного виду стягнення, він не притягувався до будь-якого виду юридичної відповідальності.

19 серпня 2015 року на інформаційному порталі ord-ua.com, власником якого є ОСОБА_3 , опубліковано статтю під авторством ОСОБА_2 з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що містить неправдиву інформацію.

Вказує, що ідентична стаття опублікована ІНФОРМАЦІЯ_4 на інформаційному порталі antikor.com.ua, власником якого є ОСОБА_4 , з посиланням на автора ОСОБА_2 та джерело оrd-ua.com.

Вказана стаття привернула увагу більше 11 972 відвідувачів Інтернет ресурсу, що підтверджується інформацією з сайту. Таким чином, вказана недостовірна інформація поширена серед великої кількості інтернет-відвідувачів сайту antikor.com.ua та ord-ua.com , і стала предметом широкого обговорення серед громадян, а тому мала вплив на формування суспільної думки щодо його особистості.

Вказує, що оскільки поширена інформація не відповідала дійсності та не зробила внеску до актуального обговорення, її зміст виходив поза звичайне бажання задовольнити громадську цікавість, однак кинула брехливу пляму на добру репутацію позивача, за таких обставин уважає, що ця інформація підлягає спростуванню.

Вказує, що в результаті поширення недостовірної інформації позивачу завдано моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 25 000,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, позивач просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує право на його повагу честі, гідності та ділової репутації поширену в мережі Інтернет інформацію, такого змісту:

«Через начальника управления внутренней безопасности АГПСУ генерал-майора ОСОБА_5 на самые жирные должности начали назначаться земляки нашего героя: руководителем Чопского пограничного отряда стал полковник ОСОБА_6 (в прошлом - начальник штаба Луганского пограничного отряда под руководством ОСОБА_10) руководителем оперативно-поискового отдела стал полковника ОСОБА_7 (в прошлом начальник Луганского пограничного отряда по оперативно-поисковой работы также под руководством ОСОБА_10). Фактически, задание этих «осадников» было одно: собирать дань с контрабандистов и передавать львинную ее долю ОСОБА_10 и ОСОБА_8 »

«Так вот, « ОСОБА_9 » переправила за рубеж 11000 ящиков курева в апреле, 3000 ящиков в мае. Уменьшение потока связано с отстранением господ ОСОБА_10 и ОСОБА_5 с должностей, и косвенно свидетельствуют о том, что именно они обеспечивали продвижение контрафактного груза. Насколько известно, сейчас сам ОСОБА_11 , и его доверенные люди на границе ОСОБА_12 и ОСОБА_13 (у которого в свое время ОСОБА_10 был заместителем по вопросам оперативнорозыскной деятельности) пытаются добиться отмены решения об отставке, но пока что безрезультатно. Стоит отметить, что ОСОБА_5 отметился не только на Закарпатье, но и в ОСОБА_15 пограничном отряде, где его непосредственный подчиненный ОСОБА_16 организовывал переправку табака на молдавской (приднестровской) границе. Что касается еще одной схемы транспортировки горючего через Дунай , то она действовала под руководством генерал-лейтенанта ОСОБА_18 . После его увольнения из рядов госпогранслужбы, схему начал контролировать лично ОСОБА_5 . Надо сказать, действовал он здесь так же деликатно, как и гоголевский ОСОБА_19 в таможенном ведомстве: время от времени инсценировал задержание своего же товара, когда ему нужно было или уйти от подозрений, или добиться выгодных для него кадровых решений. Так одно из инсценированных задержаний горючего на Дунае было использовано для повышения по службе доверенного лица ОСОБА_5 полковника ОСОБА_20 . В нашем распоряжении есть справки о некоторых «йовбаках», которые при содействии ОСОБА_10 с ОСОБА_33 рассредоточились о всей западной границей - от берега Дуная до волынского Любомля.».

«Начнем с нашего ОСОБА_1 . Официальная должность - начальник пропускного пункта «Гоптовка» Харьковского погранотряда. Основная профессия - друг ОСОБА_21 , сына одиозного януковичского прокурора. С которым пограничник быстро сколотил преступную групировку, крышевавшую контрабанду спирта, продуктов питания и одежды из Российской Федерации. Основная прибыль шла ОСОБА_32, зато ОСОБА_5 под прокурорским покровительством быстро рос по службе, стал начальником по внутренней безопасности Восточного регионального отделения, то есть Луганского, Донецкого, Харьковского и Сумского пограничных отрядов. Борьба с контрабандой велась соответствующим образом: никаких других контрабандистов вроде подопечных ОСОБА_5 вскоре не осталось. Что не прошло незамеченным и для «донецкого» руководства страны. Вскоре стараниями ОСОБА_32 наш герой оказался в кресле начальника управления внутренней безопасности Государственной пограничной службы, где установил рекорд государственного значения, которому бы позавидовал даже ОСОБА_22 : всего за два месяца службы получил звание генерал- майора - единственный прецедент за всю историю отечественного пограничного ведомства. Но самая блестящая операция новоиспеченного генерала была еще впереди: когда ОСОБА_5 во времена Революции Достоинства обеспечивал эвакуацию в Россию грузовиков с имуществом и ценностями уже приготовившегося к бегству ОСОБА_23 . Здесь понадобилось все: и свои люди на границе, и навыки контрабандиста. Говорят, что до трети имущества «усохло» по дороге, а сколько попало в карман ОСОБА_5 - то спросите у него самого.

Еще один достойный показательного судебного процесса персонаж - ОСОБА_12 правая рука ОСОБА_5 , что-то вроде внутреннего фискала в пограничном серпентариуме. Неформальная, но очень ответственная должность: ответственный за сбор средств для руководства управления (руководителем был генерал-лейтенант ОСОБА_24 и генерал-майор ОСОБА_25 ). Ответственный и за кадровую политику. Может быть бесценным свидетелем на любом суде, так как досконально знает кто, кому и сколько платит на западной границе.

А если нужно узнать то же самое о контрабандных потоках на востоке и юге страны, об этом компетентные органы вполне могут поинтересоваться у некоего ОСОБА_26 , «смотрящего» от ОСОБА_5 по тамошним неспокойным таможенным переходам.».

Зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протягом 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили за власні кошти здійснити спростування недостовірної інформації шляхом опублікування на інформаційному порталі ord-ua.com повідомлення, наступного змісту:

« ІНФОРМАЦІЯ_3 на інформаційному порталі ord-ua.com, була опублікована стаття, під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Вказана стаття містить неправдиву інформацію стосовно ОСОБА_1 . Автором статті є ОСОБА_27 . Вказана стаття серед іншого містить твердження про входження позивача до кримінального угруповування, яке займалось контрабандою спирту, продуктів харчування та одягу на митниці з Російською Федерацією, отримувало незаконні прибутки. Твердження про те, що завдяки покрову сина одіозного екс-генерального прокурора ОСОБА_28 , ОСОБА_29 швидко просувався по службі та отримав звання генерал-майора в порушення встановленого законодавством порядку завдяки впливовому знайомству, а також призначав своїх підлеглих для здійснення контролю над контрабандними потоками в державі. В часи Революції Гідності, застосовуючи свої навики контрбандиста забезпечив евакуацію до Російської Федерації вантажівок з майном та цінностями вже приготувавшогося до втечі ОСОБА_30 .

Вказана інформація не відповідає дійсності. Автор не володіє будь-якими фактичними даними, які б підтверджували викладені твердження відносно ОСОБА_1 .».

Зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 протягом 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили за власні кошти здійснити спростування недостовірної інформації шляхом опублікування на інформаційному порталі antikor.com.ua повідомлення, наступного змісту:

« ІНФОРМАЦІЯ_4 на інформаційному порталі antikor.com.ua була опублікована стаття, під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Вказана стаття містить неправдиву інформацію стосовно ОСОБА_1 . Автором статті є ОСОБА_27 . Вказана стаття серед іншого містить твердження про входження позивача до кримінального угруповування, яке займалось контрабандою спирту, продуктів харчування та одягу на митниці з Російською Федерацією, отримувало незаконні прибутки. Твердження про те, що завдяки покрову сина одіозного екс-генерального прокурора ОСОБА_28 - ОСОБА_21 , ОСОБА_29 швидко просувався по службі та отримав звання генерал-майора в порушення встановленого законодавством порядку завдяки впливовому знайомству, а також призначав своїх підлеглих для здійснення контролю над контрабандними потоками в державі. В часи Революції Гідності, застосовуючи свої навики контрбандиста забезпечив евакуацію до Російської Федерації вантажівок з майном та цінностями вже приготувавшогося до втечі ОСОБА_30 .

Вказана інформація не відповідає дійсності. Автор не володіє будь-якими фактичними даними, які б підтверджували викладені твердження відносно ОСОБА_1 .».

Стягнути на користь позивача з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 25 000,00 грн компенсації моральної шкоди.

Оболонський районний суд міста Києва рішенням від 02 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовив.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Котлярем А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

Зазначає, що суд не перевірив поширену інформацію на предмет відповідності дійсності, оскільки уважав, що характер поширеної інформації вказує про те, що вона є оціночними судженнями її автора, а тому не може вважатися недостовірною та порушувати немайнові права позивача.

Вказує, що судом у цьому випадку неправильно вирішено питання щодо розмежування інформації, тим самим було неправильно застосовано норми матеріального права до цих правовідносин, що призвело до помилкових висновків суду.

Зазначає, що існування фактів може бути підтерджене, проте правдивість оціночних суджень не піддається доведенню, що і є головною відмінністю при їх розмежуванні.

Звертає увагу, що при розгляді цієї справи підлягали з?ясуванню обставини того, чи існувало фактичне підґрунтя для поширення такої негативної інформації, та відповідно, чи є така інформація твердженнями про факти, чи вважається оціночними судженнями її автора.

Звертає увагу, що із змісту публікацій, які були предметом дослідження, відповідачами ствердно зазначено про входження позивача до кримінального угрупування, яке покривало контрабанду спирту, продуктів харчування та одягу з російської федерації, отримувало незаконні прибутки. Автором чітко зазначено, що завдяки покрову сина одіозного за часів ОСОБА_23 прокурора ОСОБА_21 позивач швидко просувався по службі та отримав військове звання "генерал-майора".

Вказує, що відповідачі в своїх публікаціях не використовували сатиричний тон, а подавали неправдиву та неперевірену інформацію.

Звертає увагу, що звинувачення позивача вказані у статті за своєю суттю є звинуваченням у причетності позивача до державної зради та пособництві державі-агресору.

Вказує, що такі обвинувачення можливі лише у випадку, коли особа перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного.

Звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів будь-якого порушення позивачем встановленого в Державі правового порядку отримання військового звання та призначення на керівні посади в Державній прикордонній службі України. Напроти, встановлено, що за весь час службової діяльності до позивача не було застосовано жодного дисциплінарного стягнення, як не було притягнуто і до будь-якого виду юридичної відповідальності.

Відповідно до положень національного законодавства, саме на відповідача покладається обов`язок: переконатися у достовірності поширеної ним інформації; у разі відсутності доказів достовірності оспорюваної інформації, утриматися від її поширення; надати суду докази достовірності цієї інформації, а в разі їх відсутності - видалити та спростувати її.

Вказує, що відлік строку, коли позивач довідався про спірні публікації в мережі Інтернет слід здійснювати з початку 2019 року, оскільки саме тоді він дізнався про розміщення цих публікацій.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 лютого 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

12 грудня 2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Воробйова Є.Л., який діє в інтересах ОСОБА_3 .

Вказує, що заперечує проти вимог апеляційної скарги.

Зазначає, що відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» «при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.».

Вказує, що Верховний суд неодноразово акцентував про необхідність наявності вище перелічених обставин.

В обґрунтування відзиву посилається на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду №910/15148/17 від 10 липня 2018 року, №910/14928/18 05 грудня 2019 року, 910/13289/18 від 16 жовтня 2019 року та №920/593/18 від 03 вересня 2019 року.

Звертає увагу, що відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справи цієї категорії відповідачами у справі є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор інформації. Вказує, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Звертає увагу, що в межах цієї справи він не є ані автором, ані особою, яка поширила інформацію.

Зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки публікації оприлюднені у 2015 році.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 лютого 2022 року залишити без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Котляр А.О. доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Інші учасники у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі та до звільнення з військової служби у 2015 році обіймав посаду начальника управління внутрішньої та власної безпеки Адміністрації Державної прикордонної служби України, має військове звання генерал-майор, а тому межі допустимої критики відносно нього є значно ширшими, ніж щодо окремої пересічної особи, в силу займаних ним керівних посад у Державній прикордонній службі України, наявності суспільного інтересу щодо його особи, зокрема щодо питань дотримання принципів прозорості і доброчесності, а також передбачених законом процедур при переміщенні товарів через митний кордон України.

Суд зробив висновок, що поширена відносно нього на інтернет-ресурсах спірна інформація є власними критичними судженнями її автора, вираженням його суб`єктивної думки й поглядів, тому така інформація не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості відповідно частини 2 статті 47-1 Закону України «Про інформацію».

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції та зазначає про таке.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 з 1989 року по 2015 рік перебував на військовій службі.

Після закінчення Харківського вищого військового училища Національної гвардії України з липня 1994 року по липень 2000 року служив старшим контролером відділення прикордонного контролю « Вовчанськ » контрольно-пропускного пункту « Куп`янськ » 4 загону прикордонного контролю Прикордонних військ України. З липня 2000 року по липень 2001 року - заступником начальника відділення прикордонного контролю « Вовчанськ » з виховної робота 2 прикордонної комендатури 4 прикордонного загону Південно-Східного напряму Прикордонних військ України, а з липня 2001 року по серпень 2002 року - заступником начальника відділення прикордонного контролю « Гоптівка » 3 прикордонної комендатури 4 прикордонного загону Південно-Східного напряму Прикордонних військ України. З серпня 2002 року по травень 2006 року - начальником відділення прикордонного контролю « Гоптівка » 4 прикордонного загону Східного напряму Прикордонних військ України. У період з травня 2006 року по липень 2006 року знаходився у розпорядженні начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, а з липня 2006 року по вересень 2011 року обіймав посаду начальника відділу Державної прикордонної служби України « Дергачі» типу Б 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України . У період з вересня 2011 року по квітень 2013 року працював начальником Окремого відділу внутрішньої безпеки по Східному регіональному управлінню Державної прикордонної служби України, а з квітня 2013 року по серпень 2014 року - начальником управління внутрішньої безпеки Департаменту персоналу Адміністрації Державної прикордонної служби України. Протягом серпня 2014 року - квітня 2015 року обіймав посаду Начальника управління внутрішньої та власної безпеки Адміністрації Державної прикордонної служби України.

28 квітня 2015 року позивача звільнено зі служби за власним бажанням у званні "генерал-майор" (том 1 а.с.23-31).

З даних роздруківки з веб-сторінки мережі Інтернет установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 на сайті ord-ua.com розміщена стаття під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якій серед іншого вказано:

«Через начальника управления внутренней безопасности АГПСУ генерал-майора ОСОБА_5 на самые жирные должности начали назначаться земляки нашего героя: руководителем Чопского пограничного отряда стал полковник ОСОБА_6 (в прошлом - начальник штаба Луганского пограничного отряда под руководством ОСОБА_10) руководителем оперативно-поискового отдела стал полковника ОСОБА_7 (в прошлом начальник Луганского пограничного отряда по оперативно-поисковой работы также под руководством ОСОБА_10). Фактически, задание этих "осадников" было одно і собирать дань с контрабандистов и передавать львинную ее долю ОСОБА_10 и ОСОБА_5 ».

«Так вот, « ОСОБА_9 » переправила за рубеж 11000 ящиков курева в апреле, 3000 ящиков в мае. Уменьшение потока связано с отстранением господ ОСОБА_10 и ОСОБА_5 с должностей, и косвенно свидетельствуют о том, что именно они обеспечивали продвижение контрафактного груза. Насколько известно, сейчас сам ОСОБА_11 , и его доверенные люди на границе ОСОБА_12 и ОСОБА_13 (у которого в свое время ОСОБА_10 был заместителем по вопросам оперативнорозыскной деятельности) пытаются добиться отмены решения об отставке, но пока что безрезультатно. Стоит отметить, что ОСОБА_5 отметился не только на Закарпатье, но и в ОСОБА_15 пограничном отряде, где его непосредственный подчиненный ОСОБА_16 организовывал переправку табака на молдавской (приднестровской) границе. Что касается еще одной схемы транспортировки горючего через Дунай , то она действовала под руководством генерал-лейтенанта ОСОБА_18 . После его увольнения из рядов госпогранслужбы, схему начал контролировать лично ОСОБА_5 . Надо сказать, действовал он здесь так же деликатно, как и гоголевский ОСОБА_19 в таможенном ведомстве: время от времени инсценировал задержание своего же товара, когда ему нужно было или уйти от подозрений, или добиться выгодных для него кадровых решений. Так одно из инсценированных задержаний горючего на Дунае было использовано для повышение по службе доверенного лица ОСОБА_5 полковника ОСОБА_20 . В нашем распоряжении есть справки о некоторых «йовбаках», которые при содействии ОСОБА_10 с ОСОБА_33 рассредоточились о всей западной границей от берега Дуная до волынского Любомля.»

«Начнем с нашего ОСОБА_1 . Официальная должность - начальник пропускного пункта «Гоптовка» Харьковского погранотряда. Основная профессия - друг ОСОБА_21 , сына одиозного януковичского прокурора. С которым пограничник быстро сколотил преступную групировку, крышевавшую контрабанду спирта, продуктов питания и одежды из Российской Федерации. Основная прибыль шла ОСОБА_32, зато ОСОБА_5 под прокурорским покровительством быстро рос по службе, стал начальником по внутренней безопасности Восточного регионального отделения, то есть Луганского, Донецкого, Харьковского и Сумского пограничных отрядов. Борьба с контрабандой велась соответствующим образом: никаких других контрабандистов вроде подопечных ОСОБА_5 вскоре не осталось. Что не прошло незамеченным и для «донецкого» руководства страны. Вскоре стараниями ОСОБА_32 наш герой оказался в кресле начальника управления внутренней безопасности Государственной пограничной службы, где установил рекорд государственного значения, которому бы позавидовал даже ОСОБА_22 : всего за два месяца службы получил звание генерал-майора - единственный прецедент за всю историю отечественного пограничного ведомства. Но самая блестящая операция новоиспеченного генерала была еще впереди: когда ОСОБА_5 во времена Революции Достоинства обеспечивал эвакуацию в Россию грузовиков с имуществом и ценностями уже приготовившегося к бегству ОСОБА_23 . Здесь понадобилось все: и свои люди на границе, и навыки контрабандиста. Говорят, что до трети имущества «усохло» по дороге, а сколько попало в карман ОСОБА_5 - то спросите у него самого.

Еще один достойный показательного судебного процесса персонаж - ОСОБА_12 правая рука ОСОБА_5 , что-то вроде внутреннего фискала в пограничном серпентариуме. Неформальная, но очень ответственная должность: ответственный за сбор средств для руководства управления (руководителем был генерал-лейтенант ОСОБА_24 и генерал-майор ОСОБА_25 ). Ответственный и за кадровую политику. Может быть бесценным свидетелем на любом суде, так как досконально знает кто, кому и сколько платит на западной границе.

А если нужно узнать то же самое о контрабандных потоках на востоке и юге страны, об этом компетентные органы вполне могут поинтересоваться у некоего ОСОБА_26 , «смотрящего» от ОСОБА_5 по тамошним неспокойным таможенным переходам.» (том 1 а.с.32-36)

З даних роздруківки з веб-сторінки в мережі Інтернет установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 на сайті antikor.com.ua опублікована ця ж сама стаття. Автором матеріалу вказано " ОСОБА_31 ", за матеріалами "ord-ua.com" (том 1 а.с.37-45).

З даних довідки №210/2019-Д від 25 листопада 2019 року, виданої дочірнім підприємством "Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет" консорціуму "Український центр підтримки номерів і адрес" установлено, що сайт https://ord-ua.com/ ведеться від імені ОСОБА_3 (том 1 а.с.192-194).

З даних довідки №211/2019-Д від 25 листопада 2019 року, виданої дочірнім підприємством "Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет" консорціуму "Український центр підтримки номерів і адрес" установлено, що на веб-сайті https://antikor.com.ua/ розміщений, зокрема ідентифікатор Національного антикорупційного порталу "ІНФОРМАЦІЯ_5", власником свідоцтва на знак для товарів і послуг " ІНФОРМАЦІЯ_5 " є "ТЕКА-ГРУП", заявником - ОСОБА_4 (том 1 а.с.195-198).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

При розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Негативною потрібно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто суду слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року).

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі №278/1638/19 (провадження №61-3525св21).

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №757/22307/17-ц (провадження №61-48302св18) зроблено висновок, що згідно із статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи, або посадової особи рівня суспільного значення та його діяльність представляє суспільний інтерес.

За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності.

Судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Наявність фактів можна довести, натомість правдивість оціночних - ні.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Належними відповідачами у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та аналізуючи зміст висловлювань у поширеній інформації, апеляційний суд робить такі висновки.

Наведені у статті висловлювання з огляду на характер їх викладення є такими, що містять фактичні дані, за своєю стилистикою є стверджувальними та автором не використовуються мовно-стилістичні засоби, які б давали підстави витлумачити такі висловлювання як оціночні судження.

При цьому, такі висловлювання, як "Через начальника управления внутренней безопасности АГПСУ генерал- майора ОСОБА_5 на самые жирные должности начали назначаться земляки нашего героя", "Уменьшение потока связано с отстранением господ ОСОБА_10 и ОСОБА_5 с должностей, и косвенно свидетельствуют о том, что именно они обеспечивали продвижение контрафактного груза", "Что касается еще одной схемы транспортировки горючего через Дунай, то она действовала под руководством генерал-лейтенанта ОСОБА_18. После его увольнения из рядов госпогранслужбы, схему начал контролировать лично ОСОБА_5", "Начнем с нашего ОСОБА_1 . Официальная должность - начальник пропускного пункта «Гоптовка» Харьковского погранотряда. Основная профессия - друг ОСОБА_21 , сына одиозного януковичского прокурора. С которым пограничник быстро сколотил преступную групировку, крышевавшую контрабанду спирта, продуктов питания и одежды из Российской Федерации", "Но самая блестящая операция новоиспеченного генерала была еще впереди: когда ОСОБА_5 во времена Революции Достоинства обеспечивал эвакуацию в Россию грузовиков с имуществом и ценностями уже приготовившегося к бегству ОСОБА_23" являють собою очевидно дифамаційні ствердження про вчинення позивачем дій, пов`язаних із порушенням вимог чинного законодавства, які не підтверджені достатньою фактичною підставою, відтак не можуть розглядатися як оціночні судження.

Відтак апеляційний суд констатує, що позивач довів факт поширення про нього негативної та недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію і така інформація не є оціночним судженням.

Разом з тим, матеріали справи містять заяву відповідача про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України).

Положеннями статті 258 ЦК України врегульовано питання спеціальної позовної давності. За пунктом 2 частини другої вказаної статті для спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації, встановлюється строк позовної давності в один рік. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості.

З матеріалів справи установлено, що позивач звернувся до суду з цим позовом у серпні 2019 року та просив суд визнати недостовірною та такою, що порушує право на його повагу честі, гідності та ділової репутації, поширену в мережі Інтернет у серпні 2015 році.

Вказана обставина свідчить про те, що позивач звернувся до суду через 4 роки з дня оприлюднення інформації щодо нього. Доказів на підтвердження того, що про таку інформацію позивачу стало відомо на початку 2019 року, матеріали справи не містять.

Відтак звернення до суду із позовом про спростування недостовірної інформації зі спливом установленого річного строку є підставою для відмови в задоволенні позову.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши мотивувальну частину судового рішення в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Котляра Андрія Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 лютого 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину судового рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова