справа № 489/8314/21 провадження №2/489/388/23
РІШЕННЯ

Іменем України

20 квітня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

при секретарі судового засідання Ткаченко С.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (далі - АТ «СК «АРКС»), про стягнення страхового відшкодування

встановив:

У грудні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, після зменшення позовних вимог якого остаточно просила стягнути з відповідача 36000,00 грн. доплати моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи та 14850 грн. витрат на поховання.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 о 04:00 годині у м.Миколаєві по пр.Богоявленському в районі будинку 202 відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу Chevrolet Orlando, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є дочкою позивача ОСОБА_1 загинула на місці пригоди від отриманих травм.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 00000249.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Chevrolet Orlando, номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована полісом № ЕР/202225436 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Акціонерному товаристві «Страхова компанія ARX», згідно якого страхова сума за полісом на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 260000,00 грн.

В подальшому, позивач звернулася до відповідача з повідомленням про подію та із заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП (12*6000=72000) та на утримання у розмірі 36 заробітних плат, встановлених на дату ДТП (36*6000+216000) оскільки позивач перебував на утриманні загиблої доньки та витрат на поховання в розмірі 29700,00 грн.

Відповідно до постанови про закриття кримінального поводження від 30.09.2021 старшого слідчого ГУНП у Миколаївській області, кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідач листом від 24.11.2021 вих. № 10756/12/цв повідомив позивачу, що розрахунок страхового відшкодування склав 6000,00 грн. х12/2 моральної шкоди + 36000,00 грн., та витрати на поховання в розмірі 29700 грн. /2 = 14850,00 грн., відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу. Тобто пославшись на поділ страхового відшкодування навпіл, враховуючи відповідальність пішохода та власника транспортного засобу, у загальному розмірі 50850,00 грн.

Позивач з розміром отриманого відшкодування (50850,00 грн.) не погоджується та звернулася до суду з позовом, після уточнення якого шляхом подання клопотання про зменшення позовних вимог від 08.02.2023, яке з враховуючи диспозивності цивільного судочинства задоволено протокольно ухвалою суду від 20.04.2023, остаточно просила стягнути з відповідача 36000,00 грн. в якості доплати матеріальної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи та 14850,00 грн. витрат на поховання.

У відзиві від 04.02.2022, який надано відповідачем до зменшення позовних вимог позивачем, представник відповідача вказав, що 17.12.2020 між АТ «СК «АРКС» та ТОВ «Старк Шиппінг» був укладений договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР202225436, згідно якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Chevrolet Orlando», номерний знак НОМЕР_1 .

АТ «СК «АРКС» діє на умовах визначених Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , а тому обов`язок щодо прийняття рішення стосовно здійснення виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування виникає у АТ «СК «АРКС» лише після надання визначених статтею 35 цього Закону документів.

09.08.2021 за вх № 6459/12 до АТ «СК «АРКС» надійшло повідомлення про настання 19.06.2021 ДТП за участю застрахованого транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 , в результаті якої остання загинула на місці пригоди, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень. До зазначеного повідомлення ОСОБА_1 надала заяву про виплату страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з смертю потерпілої, та ряд документів на обґрунтування своїх вимог.

Так як всіх передбачених спеціальним законом документів, необхідних для прийняття рішення по заявленому випадку, зокрема на підтвердження вимог про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника, позивачем до заяви про виплату додано не було, що обмежило страховика у прийнятті обґрунтованого рішення щодо страхового відшкодування, тому АТ «СК «АРКС» направило заявнику листа за № 7024/12цв від 10.08.2021 в якому вказало про надання документів, передбачених спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також АТ «СК «АРКС» направило запит до УПП в Миколаївській області та отримано відповідь щодо повідомленої ДТП, згідно якої на місці події було кваліфіковано здійснення порушення вимог правил дорожнього руху пішоходом ОСОБА_3

15.11.2021 на адресу АТ «СК «АРКС» надійшов лист позивача, яким було повідомлено, що неможливість надання довідки про доходи загиблої ОСОБА_3 за попередній (до настання пригоди) календарний рік, тому що в заначений період загибла не працювала. Також надано постанову слідчого управління ГУНП в Миколаївській області від 30.09.2021 про закриття кримінального провадження в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження слідує, ДТП сталася внаслідок порушення пішоходом ОСОБА_4 Правил дорожнього руху, а саме вимог пункту 4.7, підпункту «а» пункту 4.14, що знаходяться в прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками.

Отже, за перелічених обставин в діях пішохода ОСОБА_3 вбачається непрямий умисел (згідно вимог частини третьої статті 24 КК України), або просто умисел (згідно вимог статті 10 КУпАП).

Як зазначено у постанові про закриття кримінального провадження в діях водія ОСОБА_2 , з технічної точки зору, не знаходяться у причинному зв`язку з настанням ДТП, а адже виявивши небезпеку для руху, ОСОБА_2 прийняв заходи до зниження швидкості руху керованого ним автомобіля аж до повної зупинки, але в виду незначної відстані до виниклої небезпеки у вигляді пішохода, уникнути на нього наїзду не вдалося.

Відтак, за умов, при яких сталася ДТП, у водія автомобіля Chevrolet Orlando, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була відсутня технічна можливість уникнути ДТП, що є непереборною силою, оскільки зіткнення пішохода ОСОБА_3 з автомобілем не залежало від водія автомобіля Chevrolet Orlando, номерний знак НОМЕР_1 , при усій обачливості його дій та/або поведінки. Вказана позиція підтверджується судовою практикою, зокрема, постановою Верховного Суду від 10.04.2020 у справі № 532/1374/18.

Отже, наявність непереборної сили в даній події, полягає у неможливості передбачення такої події водієм ОСОБА_2 , а разі її передбачення, неможливості її уникнути. Надзвичайний характер події зумовлений тим, що ОСОБА_3 лежала на проїзній частині в неосвітленому місці, не подаю при цьому жодних сигналів присутності, з тяжким ступенем алкогольного сп`яніння, внаслідок чого, відбулося зіткнення даного пішохода з автомобілем.

Таким чином водій автомобіля Chevrolet Orlando, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не є винуватцем ДТП від 19.03.2021 у зв`язку не тільки з наявністю непрямого умислу/умислу з боку пішохода ОСОБА_3 , а також і за наявністю ознак непереборної сили.

Відповідно до частини першої, другої статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка задала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, відповідальними за заподіяння шкоди є дві особи - водій ОСОБА_2 , як власник джерела підвищеної небезпеки, та пішохід ОСОБА_3 , дії якої знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП.

Отже, дії учасників ДТП є взаємопов`язаними. сукупними та мають причинно-наслідковий зв`язок із завданням шкоди позивачу, а тому застосування страховиком пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при визначенні кола осіб, які відповідальні за заподіяння шкоди, є законними та обґрунтованими. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, в постановах від 10.04.2020 № 532/1374/18, від 20.11.2019 у справі № 296/2509/16-ц.

Щодо відшкодування витрат на поховання

Відповідно до наданих позивачем документів, витрати на поховання становлять суму 29700,00 грн.

З урахуванням вимог пункту 27.4 статі 27 та пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки шкода була завдана неподільними взаємопов`язаними, сукупними діями водія ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 , розрахунок страхового відшкодування здійснюється наступним чином: 29700,00/2 = 14850,00 грн.

24.11.2021 страховиком було прийнято рішення (складено страховий акт) та здійснено страхове відшкодування витрат ОСОБА_1 на поховання в розмірі 14850,00 грн., про що зазначено позивачем по тексту позовної заяви, а тому згідно частини першої статті 82 ЦПК України, ці обставини не підлягають доказуванню.

Щодо відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілої

Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право на відшкодування моральної шкоди має лише ОСОБА_1 , як мати загиблої.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», станом на момент ДТП мінімальна заробітна плата становила 6000,00 грн.

З урахуванням наведеного, враховуючи вимоги пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV, оскільки шкода була завдана неподільними взаємопов`язаними, сукупними діями водія ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 , розрахунок страхового відшкодування моральної шкоди здійснюється наступним чином: 6000,00 *12/2 = 36000,00 грн.

24.11.2021 страховиком було прийнято рішення (складено страховий акт) та здійснено страхове відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 36000,00 грн., про що зазначено позивачем по тексту позовної заяви, а тому згідно частини першої статті 82 ЦПК України, ці обставини не підлягають доказуванню.

Щодо необґрунтованості вимог по відшкодуванню шкоди за втрату годувальника

Відповідно до позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача шкоду за втрату годувальника в сумі 216000,00 грн., що ставить 36 мінімальних заробітних плат на день ДТП, та пред`явлені вони ОСОБА_1 , як особою, що перебувала на утриманні загиблої.

Правовий аналіз підпункту «е» пункту 35.2 статті 35 Закону свідчить про те, що особі, яка має право на отримання відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника, на час звернення із відповідною заявою, повинно бути призначено пенсію внаслідок втрати годувальника. При цьому необхідно додати документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого.

З доданих до матеріалів справи документів та заяви на виплату страхового відшкодування вбачається, що АТ «СК «АРКС» не було надано документів, які підтверджують перебування позивача на утриманні потерпілого, розміри пенсій, наданих позивачу як утриманцю внаслідок втрати годувальника. Крім того, повідомлення позивачем про те, що загибла ОСОБА_3 не працювала, лише підтверджує той факт, що загибла не могла забезпечити утримання не тільки своєї матері, а і самої себе.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 35,36 Закону АТ «СК «АРКС» листами від 10.08.2021, від 02.11.2021 повідомляло позивача та його представника про необхідність надання документів, передбачених спеціальним Законом, які є необхідними для прийняття рішення у справі, але такі надано ними не було, що в свою чергу, відповідно до пункту 37.1.3 статті 37 Закону, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва суду від 15.12.2021 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06.02.2023 підготовче засідання закрито.

У судовому засідання представник позивача позов підтримав та просив задовольнити з урахуванням клопотання про зменшення позовних вимог. Також зазначив, що докази на підтвердження понесених позивачем витрати на правову допомогу будуть надані до суду позивачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, відповідно до положень процесуального законодавства.

Відповідач в судове засідання представника не направив, причину неявки суду не повідомив та правом на участь в судовому засіданні в порядку відеоконференції не скористався, що не перешкоджає розгляду справи за відсутності представника відповідача, який свої заперечення проти позову виклав у відзиві від 04.02.2022.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 о 04:00 годині у м.Миколаєві по пр.Богоявленському в районі будинку 202 відбулася ДТП за участю транспортного засобу Chevrolet Orlando, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка від отриманих травм померла на місці пригоди.

Потерпіла в ДТП є дочкою позивача.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до ЄДРДР за № 00000249 та постанови слідчого ГУНП у Миколаївській області від 30.09.2021 кримінальне поводження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Із постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що водій ОСОБА_2 керував технічно справним транспортним засобом та рухався в населеному пункті в лівій смузі руху, в порушення пункту 12.4 Правил дорожнього руху, зі швидкістю 121-127 км/год. Внаслідок чого в районі будинку 202 по проспекту Богоявленському, в безпосередній близькості виявив пішохода ОСОБА_3 , яка лежала на поїзній частині в неосвітленому місці, внаслідок чого уникнути на неї наїзду не зміг. При судово-токсикологічному дослідженні крові ОСОБА_5 виявлений етиловий спирт в концентрації 3,44 проміле, що зазвичай відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння у живих осіб.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Chevrolet Orlando, номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована полісом № ЕР/202225436 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у АТ «СК «АРКС», згідно якого страхова сума за полісом на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 260000 гривень.

02.08.2021 позивач звернулася до відповідача з повідомленням про ДТП та заявами про виплату страхового відшкодування.

Листом від 24.11.2021 вих. № 10756/12/цв АТ «СК «АРКС» повідомило позивача, що відповідно до статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування щодо моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого буде становити у розмірі 6000,00грн. х12/2 + 36000,00 грн. та витрати на поховання 29700,00/2 + 14850,00 грн. шляхом переказу на реквізити, які були вказані у заяві на виплату страхового відшкодування.

Розмір суми страхового відшкодування виплати щодо витрат на поховання та моральної шкоди підтверджується розрахунками відповідача, доданими до відзиву.

24.11.2021 АТ «СК «АРКС» затверджено страхові акти № ARX3069805 та № ARX3069807 щодо розмірів страхового відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди у загальному розмірі 50850,00 грн.

З вказаним розміром отриманого страхового відшкодування позивач не погодилася та звернулася до суду за захистом порушених прав.

Отже, між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю в ДТП дочки позивачки, та витрат на її поховання в порядку страхового відшкодування. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Груба необережність потерпілого, відповідно до статті 1193 ЦК України, є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу.

Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 466/4412/15-ц, від 15.08.2019 у справі № 756/16649/13-ц, від 02.10.2019 у справі № 447/2438/16-ц, від 11.12.2019 року у справі № 601/1304/15-ц, від 01.07.2020 у справі № 554/858/19.

У постанові Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 442/3107/21 (провадження № 61-20886св21) зазначено, що «…підставами звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.».

Відповідно до пункту 4.14 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; в) допускати самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину; г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження; ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху; д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ДТП відбулося за обставин, коли автомобіль наїхав на пішохода ОСОБА_3 , яка лежала на поїзній частині в неосвітленому місці в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що остання допустила грубу необережність через нехтування Правилами дорожнього руху.

Тому, суд відхиляє доводи викладені у відзиві доводи відповідача про те, що в діях потерпілої вбачається непрямий умисел або просто умисел, оскільки відповідачем не доведено те, що потерпіла, яка померла внаслідок ДТП, передбачала, бажала чи свідомо допускала настання ДТП зі смертельним наслідком.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Таким чином, враховуючи обставини суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування страховиком моральної шкоди, розмір якої підлягає зменшенню через грубу необережність останньої.

Відповідно до положень статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

З позову вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача, як особи на яку закон покладає обов`язок з страхового відшкодування шкоди, 36000,00 грн. в якості доплати моральної шкоди, загальний розмір який відповідно до статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» складає 72000,00 грн.

Так як позивач отримала від відповідача страхове відшкодування частини моральної шкоди, що складає 36000,00 грн., а в іншій частині відшкодування моральної шкоди відповідачем було відмовлено через покладення відповідальності на потерпілу, тому враховуючи те, що в даній ДТП наявна груба необережність потерпілої, суд приходить до висновку про зменшення розміру доплати моральної шкоди до 10000,00 грн. У зв`язку із чим, загальний розмір моральної шкоди, з урахуванням отриманого відшкодування, складатиме 46000,00 грн., розмір якої за встановлених обставин є достатнім.

Доводи відповідача про те, що на підставі пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія повинна відшкодувати лише половину заподіяної шкоди не заслуговують увагу суду виходячи з наступного.

За змістом пункту 36.3 статті 36 вказаного Закону у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відтак, положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосуванню не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована.

Наведене вище відповідає висновку Верховного Суду, зробленого у постанові від 10.01.2019 у справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295 св 18), де заначено: «Відтак, положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосування не підлягають, оскільки у даній нормі йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність візника гужового транспорту ОСОБА_7 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».»

У пункті 27.4. статті 27 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно частини третьої статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Договором-замовлення на оганізацію та проведення позовання від 22.06.2021 та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 4 від 22.06.2021 підтверджується, що позивач ОСОБА_6 понесла витрати на організацію похорон дочки 29000,00 грн.

Враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача половину вказаних витрат, яка складає 14850,00 грн., так як інша половина (14850,00 грн.) нею була отримана в досудовому порядку, а також те, що відповідно до законодавства вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витратна поховання, вимога про відшкодування витрат на поховання підлягає задоволенню в повному обсязі, що відповідає висновку Верховного Суду, наведеному в постанові від 06.07.2022 у справі № 442/3107/21 (провадження № 61-20886св21).

При цьому, суд враховує, що загальний розмір страхового відшкодування, з урахуванням отриманих позивачем страхових виплат в досудовому порядку, не перевищує страхової суми.

Щодо розподілу судових витрат

Оскільки згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору, витрати по сплаті такого збору підлягають віднесенню на рахунок держави.

Розподіл витрат на правничу допомогу суд не здійснює, так як в судовому засіданні представник позивача заявив, що докази несення таких витрат будуть подані позивачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в рахунок доплати відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. та витрат на позивання в розмірі 14850,00 грн., всього 24850,00 грн. (двадцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят гривень 00 коп.).

У іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Іллінська,8.

Повний текст рішення суду складено 20.04.2023.

Суддя І.В. Коваленко