Провадження № 22-ц/801/479/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 рокуСправа № 127/11216/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді доповідача),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство «Оператор газарозподільної системи «Вінницягаз»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" про покладення обов`язку вчинити дії за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та її представника адвоката Крейдіна Володимира Олександровича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2023 року, ухваленого місцевим судом під головуванням судді Антонюка В.В., дата складення повного тексту рішення 19 січня 2023 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" про покладення обов`язку вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є споживачем послуг з розподілу природного газу, які надає оператор газорозподільної системи Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз».

Так зазначає, що відповідно до історії показників лічильника в особистому кабінеті споживача за особовим рахунком позивача НОМЕР_1 на сайті оператора ГРМ АТ «Вінницягаз» за посиланням https://ok. 104.ua/ ці показники споживання газу складають: на 29 липня 2021 року - 7518,03 м3 (дата зняття лічильника для проведення періодичної повірки); на 28 січня 2019 року - 4700,00 м3 (дата, з якої обліковуються заборгованість за постачання газу). Тобто, за 31 місяць об`єм споживання газу відповідно до показників лічильника склав 2818.03 м3, або в середньому за місяць 90,90 м3.

Вважає, що ці об`єми не відповідають дійсності та свідчать, що лічильник відображав показники, які не відповідають фактичному об`єму споживання, оскільки в квартирі позивач проживає одна, газом користується протягом дня мало часу, тому фізично не може використати такі великі об`єми.

В зв`язку з цим позивач неодноразово, до та після настання терміну повірки за телефонами контакт-центру, а потім письмово, зверталась до АТ «Вінницягаз» з проханням провести періодичну повірку лічильника.

Лічильник був знятий для проведення періодичної повірки АТ «Вінницягаз» лише 29 липня 2021 року, який був встановлений назад 30 грудня 2021 року, про що надано Акт встановлення та опломбування лічильника газу після періодичної повірки без номера від 30 грудня 2021 року, в якому зазначено «Вхід. кран опломбовано, Ліч. встановлено з бліндою». Встановлений таким чином лічильник не дає можливості споживачу користуватись газом.

При встановленні лічильника після періодичної повірки позивачу було надано Додаток до паспорта № НОМЕР_2 інформація щодо проведення періодичної повірки лічильника газу, в якому зазначено, що показник лічильника САМГАЗ G4 №4502815 після повірки складає 7518,32, а в розділі «Результати повірки»: дата повірки 28 серпня 2021 р.; висновок - придатний.

Вважає, що висновок в Додатку до паспорту № НОМЕР_2 інформація щодо проведення періодичної повірки лічильника газу «придатний», не відповідає фактичному технічному стану лічильника.

Позивач неодноразово (05 серпня 2021 року, 19 жовтня 2021 року, 16 січня 2022 року та 07 березня 2022 року), зверталась до АТ «Вінницягаз» із заявами, в яких окрім прохання поновити постачання газу в її квартирі, також просила провести повторну повірку лічильника та відкоригувати об`єм споживання газу за період з 01 січня 2019 року до дати демонтажу лічильника, які АТ «Вінницягаз» залишило без задоволення.

18 квітня 2022 року ОСОБА_1 в черговий раз звернулась до АТ «Вінницягаз» з заявою, в якій просила надати інформацію та документи про те, яким чином відбувалась повірка лічильника CAMA3 G4 №4502815; провести експертизу технічного стану лічильника, під час якої поновити постачання газу в її квартирі, провести спостереження за роботою лічильника в місці його встановлення принаймні протягом тижня, оглянути та вивчити всі документи, якими супровожувалась поставка лічильника АТ «Вінницягаз» та його встановлення в її квартирі, оглянути та вивчити всі документи, якими супроводжувалась періодична повірка лічильника, провести повторну повірку лічильника; про дату та місце проведення повторної повірки та засідання експертної комісії повідомити її завчасно.

На звернення позивача, листом №210-СЛ-3421-0422 від 28 квітня 2022 року АТ «Вінницягаз» повідомило, що для відновлення газопостачання позивачу необхідно «звернутись до 104 юа Клієнтський простір за адресою АДРЕСА_1 з документами, що підтверджують особу власника об`єкта, та про взяття на облік або реєстрацію в Державній фіскальній службі відповідно до вимог Податкового кодексу України для актуалізації даних та написання відповідної заяви на відновлення газопостачання об`єкту....».

04 травня 2022 року позивач подала електронною поштою заяву про відновлення газопостачання, копію паспорта та копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

09 травня 2022 р. газопостачання в квартирі позивача було АТ «Вінницягаз» відновлено.

З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що АТ «Вінницягаз» порушив умови Типового договору, передбачені підпунктами 4 та 5 пункту 7.1., відповідно до яких він повинен забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по Споживачу та дотримуватись встановлених вимог кодексу газорозподільних систем щодо приладового обліку, а саме не забезпечив Споживача технічно справним засобом вимірювальної техніки для обліку об`єму спожитого газу, не провів періодичну повірку лічильника у встановлений термін, не встановив лічильник після повірки в строк, встановлений Кодексом, не провів за заявою споживача експертну повірку лічильника.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із вказаним позовом в якому позивач ОСОБА_1 просила зобов`язати відповідача зменшити щомісячний об`єм споживання газу за особовим рахунком позивача НОМЕР_1 за період з 01 січня 2019 року до 29 липня 2021 року до граничного об`єму споживання за типом та комбінацією обладнання «плита газова та водонагрівач» - 23,6 м. куб., встановленого додатком 19 «Граничні об`єми споживання природного газу населенням у разі порушення вимог Кодексу газорозподільних систем», до Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 20 вересня 2015 року №2494, та відповідно, загальний об`єм споживання з 2818,03 м. куб. відповідно до показників лічильника до 731,6 м.куб., відповідно до граничних обсягів, тобто на 2086, 43 м. куб. Зобов`язати відповідача зменшити оплату за послугу з розподілу природного газу за особовим рахунком позивача НОМЕР_1 за період з 01 січня 2020 року до 31 липня 2021 року, шляхом зменшення річної замовленої потужності до 283,2 м. куб., або 23,6 м.куб. в місяць, з 2696,03 грн. до 649,09 грн. Зобов`язати відповідача анулювати оплату за послугу з розподілу природного газу за особовим рахунком позивача НОМЕР_1 , за період з 01 серпня 2021 року до 30 квітня 2022 року в сумі 1278,17 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" про покладення обов`язку вчинити дії залишено без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області мотивоване тим, що положеннями кодексу ГРМ не передбачено можливості для побутового споживача зменшення щомісячного об`єму споживання природного газу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зменшення оплати за послугу з розподілу природного газу, шляхом зменшення річної замовленої потужності місцевий суд вказав на відсутність беззаперечних доказів невірного проведення розрахунків відповідачем.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача анулювати оплату за послугу з розподілу природного газу за особовим рахунком позивача НОМЕР_1 , за період з 01 серпня 2021 року до 30 квітня 2022 року в сумі 1278,17 грн. суд попередньої інстанції вказав на те, що анулювання плати за розподіл можливо лише у випадку припинення дії договору на розподіл природного газу, та механічного від`єднання від газопостачання, що не було встановлено матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Крейдін Володимир Олександрович подали апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просили оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 адвокат Крейдін В.О. покликається на обставини викладені в позовній заяві. Водночас зазначає, що відповідач не надав жодних документів, які б підтверджували виконання вимог чинних нормативно-правових актів щодо встановлення лічильника та перевірки придатності до експлуатації, як і доказів, які б підтверджували передачу паспорта на лічильник позивачу.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 , з поміж іншого, також покликається на ті ж обставини, які викладені в апеляційній скарзі її представника адвоката Крейдіна В.О. Поряд з цим, обґрунтовує подану апеляційну скаргу тим, що позивачем подавались клопотання про проведення експертної повірки лічильника, допит свідків та про витребування інформації, однак судом попередньої інстанції без постановлення відповідних ухвал відмовлено в проведенні експертної повірки лічильника, частково задоволено в допиті свідків та залишено нерозглянутим щодо витребування інформації, чим було позбавлено позивача права на обґрунтування своїх позовних вимог. На переконання заявника, наданий відповідачем протокол повірки лічильника не відповідає встановленим чинним вимогам, зокрема, неможливістю встановити дату повірки, лабораторію та особу, яка проводила її, у зв`язку із чим зазначений висновок про придатність лічильника є помилковий. Поряд з цим, вважає, що судом не надано належну оцінку акту про тимчасову відсутність особи в житловому приміщенні, довідкам до актів огляду МСЕК та показам свідків, які на переконання позивача, підтверджують неможливість споживання останньою газу в об`ємі, який нарахований лічильником. Вважає помилковим висновок місцевого суду про те, що Кодексом не передбачена можливість зменшення щомісячного об`єму споживання природного газу за заявою побутового споживача, оскільки відсутність такого правового регулювання не є підставою для позбавлення споживачів права на судовий захист їх прав та законних інтересів. Крім того, на думку заявника, місцевий суд відмовляючи в позовних вимогах щодо анулювання оплати за послугу з розподілу природного газу застосував норми матеріального права Кодексу ГРМ, замість вірних ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», якими передбачено зменшення розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості.

07 лютого 2023 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Крейдіна В.О., в якому він заперечив аргументи викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову задоволенні позовних вимог. Поряд з цим зазначає, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів на підставі яких можна стверджувати, що лічильник природного газу недостовірно рахує, а відповідачем відповідно неправильно проведено розрахунок. Вказує, що анулювання плати за розподіл природного газу можливий лише у випадку припинення дії договору на розподіл природного газу, та механічного від`єднання від газопостачання. Натомість позивачем не надано будь-яких доказів факту звернення до відповідача із заявою про припинення дії договору.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом першої "Б" групи - безтерміново та потребує постійної сторонньої допомоги (а.с.35-36), вона також є споживачем послуг з розподілу природного газу. Ці послуги споживачам природного газу на території Вінницької області відповідно до постанови НКРЕКП «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ «ВІННИЦЯГАЗ» від 19 червня 2017 року №811, надає оператор газорозподільної системи Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз».

Відповідно до довідки МКП «Управляюча компанія «Господар Люкс» за №400 від 15 жовтня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 37).

З акту про тимчасову відсутність особи зареєстрованої у житловому приміщенні від 16 жовтня 2020 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 не проживають з січня 2019 року (а.с. 38).

Згідно Акту (о/р) № 15-44 від 29 липня 2021 року, за адресою АДРЕСА_2 , споживач ОСОБА_1 , було знято лічильник "Самгаз", заводський номер 4502815, рік випуску 2012, завод-виробник Рівне, показник лічильника 07518,03 м.куб. на періодичну повірку. Газопостачання припинено за згодою споживача (а.с.10).

Факт звернення позивача до відповідача із заявами про надання документів про демонтаж лічильника, його повірку та відновлення газопостачання, підтверджується її заявою від 23 квітня 2021 року (а.с. 9), заявою від 05 серпня 2021 року (а.с. 11-13), заявою від 19 жовтня 2021 року (а.с. 15), заявою від 16 січня 2022 року (а.с. 19-20), заявою від 07 березня 2022 року (а.с. 21), повторною заявою від 18 квітня 2022 року (а.с. 22-23) та заявою від 04 травня 2022 року (а.с. 25).

Відповідач в свою чергу надав відповіді на звернення ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними листами, а саме: листом від 19 серпня 2021 року (а.с. 14), листом від 13 грудня 2021 року (а.с. 16) та листом від 28 квітня 2022 року (а.с. 24).

Як вбачається із Акту (о/р) б/н розпломбування та зняття, та опломбування побутового лічильника газу на періодичну повірку від 30 грудня 2022 року, за адресою АДРЕСА_2 , споживач ОСОБА_1 , встановлено лічильник газу "Самгаз", заводський номер 4502815, рік випуску 2012, завод-виробник Рівне, показник лічильника 7518,32 м.куб., вхідний кран опломбовано. Лічильник встановлено з бліндою (а.с.17).

Відповідно до додатку до паспорта № НОМЕР_2 зазначено інформацію щодо проведення періодичної повірки лічильника газу, а саме, що показник лічильника САМГАЗ G4 №4502815 після повірки складає 7518,32, в розділі «Результати повірки»: дата повірки 28 серпня 2021 року, висновок придатний. Міститься підпис та відбиток повірочного тавра (а.с. 18).

Актом АТ «Вінницягаз» про підключення газових приладів від 09 травня 2022 року підтверджується, що за адресою АДРЕСА_2 , споживач ОСОБА_1 , проведено підключення газової плити, колонки. Лічильник: тип "Самгаз", заводський номер 4502815, рік випуску 2012, завод-виробник Рівне, показник лічильника 7518,32 м.куб. Заборгованість за послуги розподілу природного газу на момент підключення газових приладів становить 3926,88 грн. (а.с.27).

Відповідно до Акту АТ «Вінницягаз» (о/р) б/н, про розпломбування та зняття/встановлення та опломбування побутового лічильника газу на періодичну повірку/після періодичної повірки від 09 травня 2022 року, за адресою АДРЕСА_2 , споживач ОСОБА_1 , знято заглушку, газопостачання відновлено (а.с.26).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правові засади функціонування ринку природного газу України визначаються Законом України "Про ринок природного газу".

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс ГРМ), який поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Пунктом 1 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.

Згідно п.2 та п.3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу) комерційний (приладовий) облік природного газу (далі облік споживання та/або - визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягу реалізації природного на підставі якого проводяться взаєморозрахунки між споживачами природного газу та суб`єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу; лічильник газу - засіб вимірювальної техніки, який використовується для вимірювання, запам`ятовування та відображення об`єму газу, що проходить через нього.

Згідно ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані: забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року.

Так, Оператором ГРМ в квартирі ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , було встановлено індивідуальний лічильник природного газу, чим і було забезпечено належний облік спожитого природного газу споживачем.

Відповідно до п. 1 глави 4 розділу І Кодексу ГРМ визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ.

Як передбачено п. 4 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

Надання показань лічильника споживача ОСОБА_1 , по особовому рахунку НОМЕР_1 , підтверджуються витягом із Особистого кабінету 104 (а.с.28-31).

Оплата за доставку газу по особовому рахунку позивача НОМЕР_1 , підтверджуються витягом із Особистого кабінету 104 (а.с.32-34).

Поряд з цим, матеріалами справи підтверджено, що лічильник, який встановлений у позивача та за яким остання передавала показники споживання природного газу пройшов відповідну повірку 28 серпня 2021 року і є придатним до використання (а.с. 18).

До матеріалів справи стороною позивача не надано будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підставі яких можна було б встановити, що лічильник природного газу рахує недостовірно, а відображені його показники передані позивачем є помилковими.

З огляду на викладене, оскільки позивачем не доведено недостовірність показань лічильника щодо спожитого природного газу, а також споживання природного газу в меншому об`ємі, як про те зазначає ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача зменшити щомісячний об`єм споживання газу, які нараховані технічно справним лічильником, за особовим рахунком позивача НОМЕР_1 .

Крім того, положеннями Кодексу ГРМ не передбачено можливості для побутового споживача зменшення щомісячного об`єму споживання природного газу за його заявою, про що вірно зазначено судом попередньої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що наданий відповідачем протокол повірки лічильника не відповідає встановленим чинним вимогам, зокрема, неможливо встановити дату повірки, лабораторію та особу, яка проводила її, у зв`язку із чим зазначений висновок про придатність лічильника є помилковим, не заслуговують на увагу, оскільки у додатку до паспорта № НОМЕР_2 зазначено дату проведення періодичної повірки лічильника газу, а саме 28 серпня 2021 року відповідачем АТ «Вінницягаз». На вказаному додатку міститься підпис та відбиток повірочного тавра (а.с. 18).

Покликання в апеляційній скарзі на те, що судом не надано належну оцінку акту про тимчасову відсутність особи в житловому приміщенні, довідкам до актів огляду МСЕК та показам свідків, як доказам, які підтверджують неможливість споживання позивачем газу в об`ємі, який нарахований лічильником, не заслуговують на увагу, оскільки вказані докази в силу ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України не можуть беззаперечно підтвердити об`єм споживання природного газу особисто ОСОБА_1 безпосередньо в її житловому приміщенні, зокрема, в меншому розмірі ніж відображені показники технічно справного лічильника.

Переглядаючи рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зменшення оплати за послугу з розподілу природного газу за особовим рахунком позивача НОМЕР_1 за період з 01 січня 2020 року до 31 липня 2021 року, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Частиною 2 статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором.

Відповідно до п. 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Згідно підпункту 10 пункту 1.4 розділу І Типового договору розподілу природного газу, послуга з розподілу природного газу це - послуга Оператора ГРМ, яка надається Споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного Споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача.

Відповідно до п. 1.1 Типового договору розподілу природного газу, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Пунктом 1.3 Типового договору розподілу природного газу визначено, що договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Пунктом 4 частини 2 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що укладення Договору розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У ч. 1ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно положень пунктів 6.1 та 6.2 розділу VI Типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу, здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що оплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільчих систем.

Відповідно до пункту 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюється виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою

Судом попередньої інстанції в судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили, що позивач є інвалідом по зору і потребує сторонньої допомоги. Вона проживає в квартирі сама і ними періодично надається їй допомога по господарству. Також до позивача приходить її колишній чоловік, а також і інші люди, які їй допомагають. На прохання позивача, вони надавали показники лічильника до АТ "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз". Чи надавав покази лічильника хтось інший їм не відомо.

З урахуванням викладено, відповідачем було здійснено розрахунок замовленої потужності та її вартості на основі поданих самим же позивачем показів лічильника природного газу, а отже і об`ємів споживання природного газу.

Будь-яких належних, допустимих і достатніх доказів помилкового розрахунку замовленої потужності природного газу та її вартості стороною позивача не надано, як і не міститься таких в матеріалах справи, про що вірно звернено увагу місцевим судом.

Крім того, положеннями Кодексу ГРМ не передбачено можливості для побутового споживача здійснення перерахунку величини річної замовленої потужності на розрахунковий календарний рік за його заявою, а тому заявлені позовні вимоги в цій частині, судом попередньої інстанції вірно залишені без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача анулювати оплату за послугу з розподілу природного газу за особовим рахунком позивача НОМЕР_1 , за період з 01 серпня 2021 року до 30 квітня 2022 року в сумі 1278,17 грн. суд попередньої інстанції вказав на те, що анулювання плати за розподіл можливо лише у випадку припинення дії договору на розподіл природного газу, та механічного від`єднання від газопостачання, що не було встановлено матеріалами справи.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаним висновком, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 466/3367/19 (провадження № 61-18918св20) зазначено, що частина перша статті 11 ЦПК України передбачає, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Аналогічний за змістом висновок зроблений в Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

У пункті 49 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

А застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

Колегія суддів наголошує на тому, що захист цивільних прав це дії з попередження, припинення порушення прав або відновлення порушених прав громадян і організацій. Будь-яка особа має право на захист свого права та інтересу, що не суперечить принципам цивільного законодавства, вимогам справедливості, сумлінності, розумності.

Спосіб захисту суб`єктивних цивільних прав це закріплені законом матеріально-правові засоби примусового характеру, за допомогою яких провадиться відновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

Захист суб`єктивних цивільних прав та інтересів здійснюється в передбаченому законом порядку, тобто за допомогою застосування належної форми, засобів і способів захисту.

Так, позивачем заявлена вказана позовна вимога про анулювання оплати за послугу з розподілу природного газу за період з 01 серпня 2021 року до 30 квітня 2022 року, у зв`язку із відсутністю газопостачання до квартири позивача у вказаний період та, як наслідок ненадання останній вказаної житлово-комунальної послуги.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Закону №1875-IV предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до пунктів 1, 5, 8 частини 1, пунктів 1, 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості; на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у встановленому законодавством порядку. Споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з пунктів 1, 2, 5 частини 2 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором; розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів, у визначених законом випадках - управителів, і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги або управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний самостійно здійснити перерахунок вартості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком за весь період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, а також сплатити споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законодавством або договором. Виконавець комунальної послуги не несе відповідальності за її ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, якщо доведе, що в точці обліку такої послуги (в разі укладення індивідуального договору - на межі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку та інженерно-технічних систем приміщення споживача) її якість відповідала вимогам, встановленим цим Законом, іншими актами законодавства і договором.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що у разі ненадання комунальних послуг позивач має право на зменшення розміру плати за такі неотримані житлово-комунальні послуги, а виконавець в свою чергу зобов`язаний самостійно здійснити перерахунок вартості комунальної послуги за весь період їх ненадання.

Відтак, заявлена позивачем позовна вимога про анулювання оплати за послугу з розподілу природного газу за період з 01 серпня 2021 року до 30 квітня 2022 року, у зв`язку із відсутністю газопостачання до квартири позивача у вказаний період не призведе до захисту прав позивача та не відповідає належному способу захисту у цій справі, оскільки її задоволення не відновить порушеного права позивача.

Колегія суддів наголошує на тому, що вказана позовна вимога не є ефективним способом захисту порушеного права позивача, оскільки задоволення останньої призведе лиш до анулювання оплати, яка була проведена позивачем раніше. Вказані кошти, за відсутності відповідної вимоги не будуть перезараховані на наступний період та/або повернені позивачу, що може мати наслідком їх втрати.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в силу ч. 2 ст. 364 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог та в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Саме з цих підстав колегія суддів визнає необхідним відмовити позивачу в позовних вимогах про зобов`язання відповідача анулювати оплату за послугу з розподілу природного газу за особовим рахунком позивача НОМЕР_1 , за період з 01 серпня 2021 року до 30 квітня 2022 року в сумі 1278,17 грн., а тому частково задовольняє апеляційні скарги та змінює рішення місцевого суду, зокрема, у вказаній частині мотивів відмови в позові.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2023 року у даній справі, в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача анулювати оплату за послугу з розподілу природного газу за особовим рахунком позивача НОМЕР_1 , за період з 01 серпня 2021 року до 30 квітня 2022 року в сумі 1278,17 грн. слід змінити в частині мотивів відхилення позовних вимог, які викласти в редакції даної постанови апеляційного суду з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

При цьому, в іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки доводи апеляційних скарг в іншій частині висновків суду не спростовують, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянтів, що має за мету задоволення апеляційних скарг, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та її представника адвоката Крейдіна Володимира Олександровича задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2023 року в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача анулювати оплату за послугу з розподілу природного газу за особовим рахунком позивача НОМЕР_1 , за період з 01 серпня 2021 року до 30 квітня 2022 року в сумі 1278,17 грн. змінити, виклавши мотивувальну частину даного рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета