Справа № 362/425/22
Провадження № 2/362/503/23
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2023 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарях Лущик Т.М., Неділько А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Васильківської міської ради, терті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що її батько з 2008 року до 19 червня 2020 року проживав у квартирі АДРЕСА_1 .

Зазначила, що після смерті її батька вона продовжила користуватись вказаним житловим приміщенням та утримувати його.

Посилаючись на викладені обставини, на підставі спадкування після померлого батька, позивачка просить визнати за нею право власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю (т.с 1, а.с. 12 17).

Відповідачем надано відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову. На думку відповідача відсутні підстави для визнання за позивачкою право власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки спірна квартира перебуває у комунальній власності територіальної громади і позивачка не успадкувала дане нерухоме майно у встановленому законом порядку. Також, відповідач посилається на недоведення позивачкою обставин безперервного протягом понад 10 років володіння даною квартирою (т.с 2, а.с. 60 64).

Представником позивачки надано відповідь на відзив, у якому заперечуються обставини на які посилається відповідач (т.с 2, а.с. 142 148).

Відповідачем надано письмові заперечення на доводи сторони позивачки, що викладені у відповіді на відзив (т.с 2, а.с. 154 162).

Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позову та просила їх задовольнити з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо вимог позову та просив відмовити в його задоволенні з підстав викладених у відзиві.

Треті особи в судове засідання не прибули, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, у яких також виловили думку про задоволення позовних вимог (т.с. 2, а.с. 114, 115).

Вислухавши вступне слово представників сторін та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків.

Рішенням Виконавчого комітету Васильківської міської ради народних депутатів № 135 від 20.05.1994 року «Про видачу ордерів на новозбудований жилий будинок АДРЕСА_2 », ОСОБА_6 (1960 року народження із сім`єю у складі 4-х осіб, проживає та прописаний у м. Усурійськ, на квартирному обліку при міськвиконкомі з 1990 року як офіцер звільнений в запас, видано ордер на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (т.с.1, а.с. 30, т.с. 2, а.с. 66 69).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19 червня 2020 року (т.с. 1, а.с. 35).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.09.2022 року, квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності Виконавчого комітету Васильківської мської ради (т.с. 2, а.с. 70).

Позивачка по справі є дочкою ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 19 вересня 1987 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 12 вересня 2018 року (т.с. 1, а.с. 24 25, 26).

Після смерті батька, 28 грудня 2010 року нотаріусом Уссурійського нотаріального округу Приморського краю Чумаковою Є.С. видано позивачці Свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається із грошових вкладів померлого (т.с. 1, а.с. 36 37).

У суду відсутні відомості про прийняття позивачкою спадщини після її батька на території України в порядку і спосіб визначеними Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 56 Житлового кодексу України (у редакції чинній на момент видачі ОСОБА_6 ордеру), жилі приміщення у новоспоруджених будинках, передані забудовниками виконавчим комітетам місцевих Рад народних депутатів та іншим організаціям (стаття 26), у разі їх звільнення заселяються цими виконавчими комітетами місцевих Рад та організаціями.

Згідно із ст. 58 Житлового кодексу України (у редакції чинній на момент видачі ОСОБА_6 ордеру), на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

В пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Під час розгляду справи в судовому засіданні судом встановлено, що володіння позивачкою вказаною квартирою є відкритим і вона не приховувала факт знаходження зазначеного майна в її володінні, оскільки за власними поясненнями представника позивачки дану квартиру позивачка здає в оренду іншим особам.

Стосовно добросовісності володіння позивачкою даним житлом, суд вважає, що остання при заволодінні чужим майном не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, оскільки дану квартиру було надано в користування її батьку на законних підставах.

Натомість, за змістом позову, лише після смерті батька у 2020 році позивача вступила у відкрите і добросовісне володіння квартирою.

Як на підставу своїх вимог позивачка посилається на факт відкритого, добросовісного і безперервного користування даною квартирою її батьком з 2008 року.

Вирішуючи питання щодо безперервності володіння спірною квартирою, суд враховує наступні висновки Постанови Верховного Суду від 13 березня 2023 року по справі № 398/1796/20, за якими:

-спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні;

-подання заяви про прийняття спадщини за законодавством російської федерації не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна, як це передбачено статтею 71 Закону України "Про міжнародне приватне право" та статтею 1269 ЦК України;

-якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Спадкування права на нерухоме майно, розташованого за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права не нерухоме майно, розташованого на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця.

Крім того, слід звернути увагу, що 01 грудня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який передбачає зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2).

Оскільки, під час розгляду справи позивачкою не доведено факт прийняття нею спадщини після її батька на території України в порядку і спосіб визначеними Цивільним кодексом України, суд приходить до висновку, що позивачка не набула в порядку спадкування прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Як наслідок, у суду відсутні правові підстави для зарахування до строку набувальної давності строку користування батьком позивачки спірною квартирою в період часу з 2008 року по 15 червня 2020 року.

Також, суд звертає увагу та той факт, що позивачем не наведено конкретні строки і періоди в часі щодо її перебування на території України.

Зокрема, позивачка, яка є іноземною громадянкою, під час розгляду справи не підтвердила факт проживання на території України протягом останніх десяти років.

Згідно із листом Васильківського відділу ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області від 21.03.2023 № 80.3214-129/80.3214.1-23 громадянка російської федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 посвідкою на тимчасове (постійне) проживання на території України Васильківського відділу ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області не документувалась (т.с. 2, а.с. 163).

При цьому, на підставі частини 8 статті 83 ЦПК України суд не приймає до уваги усі надані представником позивачки докази, які додано до письмових пояснень по справі від 18 квітня 2023 року (Вх. № Еп 1583/23 від 19 квітня 2023 року), оскільки їх подано не у встановлений законом і судом строк (т.с. 2, а.с. 169 191).

У зв`язку із цим, слід зробити висновок, що відсутній факт безперервного володіння позивачкою квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи, згідно із статтями 12, 13 і 76 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, позивачка не довела ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину безперервного володіння квартирою АДРЕСА_1 .

Як наслідок, суд не приймає до уваги усі наведені за змістом позовної заяви доводи позивачки щодо підстав безперервності володіння спірним майном, оскільки вони не підтверджені у встановленому цивільним процесуальним законом жодними фактичними доказами.

Тобто, під час розгляду справи судом не встановлено існування передбачених цивільним законом підстав для набуття позивачкою права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для визнання за позивачкою права власності на зазначене нерухоме майно.

За таких обставин, позов є безпідставним і необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові судові витрати слід покласти на позивачку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 56, 58 Житлового кодексу України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», постановою Верховного Суду від 13 березня 2023 року по справі № 398/1796/20, Законом України № 2783-IX від 01 грудня 2022 року «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», статтею 344 ЦК України, статтями 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263 265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_3 до Васильківської міської ради, терті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення 20 квітня 2023 року.