Справа № 309/933/19
Провадження № 2/309/465/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2023 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області в особі

головуючого судді: Кемінь В.Д.

з участю секретаря судового засідання: Плиска А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Хустської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення про визначення місця проживання малолітньої дитини. Посилається на те, що перебуваючи в цивільному шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у них народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблений актовий запис за №18 від 05 травня 2010 року виконавчим комітетом Монастирецької сільської ради Хустського району Закарпатської області.

Наведена обставина підтверджується свідоцтвом про народження дитини від 26 лютого 2019 року, серія НОМЕР_1 , де батьком зазначено позивача. Згодом їхні стосунки зіпсувались, оскільки між ними зникли взаєморозуміння і взаємоповага та почали виникати сварки. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично їхня сім`я припинила своє існування вже більше двох років, на день звернення до суду та розгляду даної справи вони не підтримують своїх взаємовідносин. На даний час вони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. 11 вересня 2017 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено актовий запис №12 виконкомом Монастирецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 11 вересня 2017 року, серія НОМЕР_2 . Від шлюбу в них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після припинення цивільного шлюбу з відповідачкою їхня донька ОСОБА_6 залишилась проживати разом із матір`ю за її зареєстрованим місцем проживання в АДРЕСА_1 . Але згодом позивач дізнався, що його донька не відвідує школу, таку інформацію він отримав від класного керівника, яка також повідомила що дитину не забирають зі школи. Мали місце факти коли вчителька забирала доньку зі школи до себе додому, тому що дитині нікуди було іти. При з`ясуванні даних обставин йому стало відомо що відповідачка вже давно, як виїхала на заробітки за кордон, а їхня донька проживає разом з матір`ю відповідачки, яка не особливо переймається долею внучки. У зв`язку із цим ОСОБА_1 , забрав доньку до себе, записав її в Монастирецьку ЗОШ І-ІІІ ступенів, яку дитина відвідує по сьогоднішній день.

На сьогоднішній день вони не дійшли згоди щодо місця проживання доньки. Зараз дитина мешкає разом з позивачем. На час розгляду справи їхній доньці минуло 12 років і вона виявила бажання залишитися у батька та проживати разом з ним. Позивач не згідний з тим, щоб їхня донька проживала з відповідачкою. Згідно ч.1 ст.161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До суду надано висновок органу опіки та піклування Хустської РДА №01-9/1042 від 14.08.2019 року, згідно якого рекомендовано визначити місце проживання дитини з батьком, також заслухано думку самої дитини в судовому засіданні, яка виявила бажання проживати з батьком - ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_7 до суду подав клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача, оскільки думка позивача та його представника була попередньо заслухана в суді, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 відзив на позовну заяву не подавала, однак в ході розгляду справи в суді надавала пояснення з приводу даних позовних вимог, які вона та її представник ОСОБА_8 повністю заперечували та просили суд відмовити у задоволенні позову. На завершення розгляду справи представник відповідачки ОСОБА_9 , подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. Також просила не брати до уваги висновок Хустської РДА, що наявний у матеріалах справи, яким на її думку безпідставно визначено доцільність місця проживання дитини з позивачем. Просила відмовити в задоволенні позову зазначаючи, що орган опіки та піклування фактично не досліджував місце проживання відповідачки.

Представник третьої особи - ОСОБА_10 подала до суд заяву, в якій просила завершити розгляд справи без її участі, підтримує висновок Хустської РДА №01-9/1042 від 14.08.2019 року, що наданий до справи про доцільність залишення малолітньої дитини на проживання з батьком.

З врахуванням наведеного, та у відповідності до порядку, визначеного ст.223, ст.247 ч.2 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

З`ясувавши думку сторін в ході розгляду справи, дослідивши докази наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 142 СК України визначено, що діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Згідно ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Крім цього стаття 157 Сімейного Кодексу України передбачає, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Судом встановлено, що сторони перебували у громадянському шлюбі. За час проживання у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблений актовий запис за №18 від 05 травня 2010 року виконавчим комітетом Монастирецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини від 26 лютого 2019 року, серія НОМЕР_1 , де батьком зазначено позивача.

На час розгляду справи в суду неповнолітня дитина проживає з батьком - ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 . Фактично сім`я сторін припинила своє існування ще в 2017 році і на час розгляду справи в суді сторони не відновили свої шлюбні відносини. Відповідно до ч.3,4 ст.56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість.

Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, сім`я розпалася та існує формально. Крім того кожен з подружжя мають укладені шлюби та проживають окремими сім`ями.

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Положення частини першої та другої ст.161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифіковані постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, вирішуючи даний спір, суд насамперед виходить з інтересів самої дитини, бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особи прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, а також позицію дитини, щоб дитина проживала з батьком.

Виходячи з вище наведених обставин, оцінивши в сукупності встановлені у судовому засіданні докази, а також враховуючи інтереси дитини, забезпечення умов її виховання, утримання та нормального розвитку в умовах сім`ї, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні, а тому вказані позовні вимоги слід задовольнити.

Питання про стягнення судових витрат сторонами не ставилося.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.24, 56, 110, 112 Сімейного Кодексу України, ст.ст.80, 223, 247, 258-268 ЦПК України суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі своїм батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Кемінь В.Д.