1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/4780/23 2-з/335/42/2023
про забезпечення доказів
07 липня 2023 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Романько О.О.,
за участю секретаря Гутник Є.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 подану через представника адвоката Волошину Євгенію Вячеславівну до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Петренко Світлана Володимирівна, про забезпечення доказів до подання позовної заяви,-
Заявник мотивує свою заяву тим, що він має намір подавати позов до спадкоємців ОСОБА_3 з вимогами про визнання заповіту недійсним.
Крім того, для отримання документів представник заявника звертався до приватного нотаріуса Петренко С.В. з адвокатським запитом, однак остання відмовила у наданні копії заповіту. Таким чином, у позивача є наявним лише лист нотаріуса про те, що його батько склав заповіт не на його користь, без зазначення відомостей хто саме є спадкоємцем за цим заповітом.
Далі, в додаткових поясненнях заявник пояснив, що його батько ОСОБА_3 хворів на онкологічне захворювання, 03.08.2022 мав спробу самогубства, після чого перебував у лікарні. За час лікування заявник відвідував його та опікувався ним. Батько завжди вказував на те, що свою квартиру він залишить у спадок своєму синові. За таких обставин, позивач вважає, що його батько, який завжди казав про те, що квартира залишиться йому, міг скласти цей заповіт під моральним тиском, зокрема з боку його дружини ОСОБА_2 , під час загострення онкологічного захворювання та перебуваючи у стані, коли він не міг усвідомлювати наслідки своїх дій, що не було дійсним його волевиявленням.
В судове засідання заявник та його представник не з`явилися, про час і місце його проведення повідомлялися, адвокат Волошина Є.В. надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні вимог наполягала.
ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце його проведення повідомлялися, надали до суду письмові заперечення та вважали заяву ОСОБА_1 , такою що не підлягає задоволенню.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Петренко Світлана Володимирівна в судове засідання не з`явилася, про час і місце його проведення була повідомлена, надала письмові заяві про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до частини третьої статті 118 ЦПК України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду заяви про забезпечення доказів.
Суд, вивчивши подану заяву про забезпечення доказів до подання позовної заяви та додані до неї документи, вважає, її обґрунтованою.
Згідно із частиною першою статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Відповідно до частини другої статті 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Згідно із частиною третьою статті 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.
Вимоги, що ставляться до форми та змісту заяви про забезпечення доказів, визначені положеннями статті 117 ЦПК України.
Відповідно до пунктів чотири-п`ять частини першої статті 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.
Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
За змістом наведених норм обов`язковою умовою для вжиття судом заходів щодо забезпечення доказів є встановлення обставин, які дають підстави для висновку, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Обов`язок доведення таких обставин покладається на особу, яка звертається до суду із заявою про забезпечення доказів.
Аналізуючи положення ЦПК України у зіставленні з вимогами заявника насамперед слід зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено або збирання або подання останніх стане згодом неможливим чи утрудненим.
Тобто забезпечення доказів - це механізм не лише здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, а й насамперед запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18
Разом з тим, заяву про забезпечення доказів, подану в порядку статей 116-117 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи відповідно до статті 84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.
Більш того, потрібно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (статті 116-119 ЦПК України), та витребування доказів як допомогу суду особам, котрі беруть участь у справі, у поданні відповідно доказу, який неможливо отримати самостійно (стаття 84 ЦПК України).
Суд при вирішенні питання про забезпечення доказів має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Ці обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 має намір звернутися з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Петренко Світлани Володимирівни, про визнання заповіту недійсним, враховуючи наступне.
ОСОБА_1 , є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За життя, батько заявника, ОСОБА_3 постійно спілкувався зі своїм сином, часто проводили разом час.
Останні роки життя, ОСОБА_3 хворів на онкологічне захворювання. Коли батько хворів, заявник постійно його відвідував та підтримував як морально, так і матеріально.
У 2022 році відбулося загострення хвороби ОСОБА_3 , що дало негативний вплив на його моральний стан, та як наслідок, батько заявника 03.08.2022 року намагався покінчити життя самогубством, вистрибнувши з четвертого поверху будинку, що підтверджується копією виписки з медичної карти хворого № 5653 за період з 03.08.2022 по 15.08.2022. З цього часу, внаслідок отриманих травм ОСОБА_3 перебував прикутим до ліжка.
Заявником у соціальній мережі було організовано збір коштів на лікування батька, ОСОБА_3 ..
Заявник вказує на те, що з 2022 року, ОСОБА_3 , постійно жалівся на погане почуття, на сильні болі, перебував у пригніченому стані, поводився дивно, останнім часом зовсім замкнувся та не хотів ні с ким спілкуватись.
Під час перебування ОСОБА_3 у лікарні, заявник щодня його навідував, власноруч годував, купував ліки.
Під час спілкування заявника зі своїм батьком, останній неодноразово повідомляв сину, що квартира АДРЕСА_1 , залишиться у спадок ОСОБА_1 від його батьків. Все дитинство заявник провів у зазначеній квартирі та вона йому дорога як пам`ять про батька та дідуся з бабусею. З серпня 2022 ОСОБА_1 був постійно прикутий до ліжка.
Так, відповідно до відповіді приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко Світлани Володимирівни від 05.05.2023 № 299/02-14, ОСОБА_3 було повідомлено, що його батько склав заповіт не на його користь.
Дана відповідь стала несподіванкою для заявника, оскільки батько постійно повідомляв, що квартира залишиться саме йому у спадок.
На кого саме, та коли було складено заповіт заявнику невідомо. При зверненні ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко Світлани Володимирівни, було відмовлено у надані будь-якої інформації.
На думку заявника, заповіт був складений батьком під моральним натиском та впливом його дружини ОСОБА_2 під час загострення хвороби та перебуваючи у стані, коли батько вже не міг усвідомлювати наслідки своїх дій та складання заповіту не на користь єдиного сина ОСОБА_1 , що не було дійсним волевиявленням померлого.
З метою підготовки позовної заяви про визнання заповіту недійним, представником ОСОБА_1 , адвокатом Волошиною Є.В. було направлено адвокатський запит до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко Світлани Володимирівни щодо надання копії заповіту померлого.
Однак, згідно повідомлення від 30.05.2023 за № 345/01-06 нотаріусом було відмовлено у наданні копії заповіту.
Враховуючи вище зазначене, ОСОБА_1 позбавлений можливості самостійно надати суду оскаржуваний заповіт, так як складнощі в отриманні таких доказів мають юридичний характер і полягають в нормі закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Такою нормою є стаття 8 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII, за положеннями якої довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.
Відповідно до частини першої-другої, сьомої статті 8 Закону № 3425-XII, нотаріальна таємниця - сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки тощо. Нотаріус та особи, зазначені у статті 1 цього Закону, а також помічник нотаріуса зобов`язані зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо їх діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась.
Довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою такі довідки видаються спадкоємцям померлого. У разі визнання особи безвісно відсутньою опікун, призначений для охорони майна безвісно відсутнього, має право отримувати довідки про вчинені нотаріальні дії, якщо це необхідно для збереження майна, над яким встановлена опіка.
Чинним законодавством, яке регулює нотаріальну діяльність, не передбачено такої дії, як ознайомлення зі спадковими справами. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 331/364/19 (провадження № 61-791св21).
Публічно-правовий характер нотаріальної діяльності зумовлений її офіційним змістом і наділенням нотаріусів повноваженнями державою (ч. 1 ст. 3 Закону), а зазначене, як і процесуальний характер нотаріальної діяльності, виключає існування нотаріальної таємниці як таємниці фахівця. Передусім нотаріус особа, уповноважена державою на вчинення нотаріальної діяльності, і незалежно від форми її здійснення (державна чи приватна), вона є однаковою за своєю сутністю, адже документи, оформлені державними і приватними нотаріусами, мають однакову юридичну силу (ч. 4 ст. 1 Закону).
Вимога щодо дотримання нотаріальної таємниці передусім означає виключення умов, за яких зі змістом нотаріальної дії можуть ознайомлюватися інші особи, крім її учасників. Власне, це означає, що нотаріальні дії мають вчинюватись у присутності тільки заінтересованих осіб і лише у випадку необхідності за присутності тих, хто надає їм допомогу або забезпечує вчинення нотаріальної дії (представники, перекладачі, особи, що проставляють підпис замість заінтересованих осіб тощо). При цьому повідомлення будь-якої інформації представнику особисто заінтересованої особи не може розглядатися як порушення нотаріальної таємниці.
Відповідно до вимог п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 р. № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні питання про обґрунтованість скарг суди мають виходити з того, що нотаріальні дії мають вчинюватися у суворій відповідності з встановленими для даного органу або службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому як потурання відхилення від зазначеного порядку, так і формального скасування нотаріальної дії, коли ці відхилення не вплинули на її вчинення. Зокрема, нотаріальна дія не може бути скасована лише з мотивів недодержання таємниці її вчинення, оскільки за правилами ст. 8 Закону правовим наслідком такого порушення є притягнення до встановленої законодавством відповідальності винних службових осіб.
Часто постає питання визначення обсягу та меж нотаріальної таємниці у випадках, коли нотаріальна дія є багатосуб`єктною, і у ній беруть участь декілька особисто заінтересованих осіб (найчастіше це стосується спадкових справ, де на спадкову масу претендують декілька спадкоємців). З одного боку, необхідність дотримання нотаріальної таємниці має забезпечуватися щодо кожної із заінтересованих осіб, але поряд з цим з іншого кожному заінтересованому учаснику нотаріальної дії так само має бути забезпечено можливість ознайомлюватися з матеріалами нотаріальної справи. Це означає, що не можуть становити нотаріальну таємницю для всіх учасників нотаріальної дії такі обставини, що визначені законом як підстави для реалізації спадкових прав: наприклад, склад спадкового майна або підстави спадкування.
Як встановлено в судовому засіданні заявник ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_3 і цей факт ніким не оспорюється. Тому, останній після смерті його батька є спадкоємцем першої черги та наявність заповіту прямо стосується його можливості чи неможливості реалізації спадкових прав.
Визнати заповіт недійсним можливо лише через суд, подавши відповідну позовну заяву до суду за місцем відкриття спадщини (смерті заповідача).
Заповіт це розпорядження, зроблена на випадок смерті, яке укладається у передбаченій законом формі, містить призначення спадкоємця.
Право на пред`явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача.
Звернутися до суду з позовом про визнання недійсним заповіту може лише особа, права та інтереси якої порушено заповітом.
Такими особами можуть бути: спадкоємці з обов`язковою часткою у відповідності до вимог ст. 1241 Цивільного кодексу України; спадкоємці за законом, які у разі відсутності заповіту отримали б у спадок майно; спадкоємці за іншим заповітом (у разі складання спадкодавцем декількох заповітів); особа, на користь якої було зроблено заповідальне розпорядження.
Однією з підстав визнання недійсним заповіту є те, що при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Як зазначалося, то забезпечення доказів - процесуальна дія суду, яка вчиняється за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу заявника, якщо вони вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів.
Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу заявника, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.
Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.
Відповідно до ч.1 ст.117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається:
1)найменування суду, до якого подається заява;
2)повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;
3)повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти;
4)докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні;
5)обґрунтування необхідності забезпечення доказів;
6)спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази;
7)перелік документів, що додаються до заяви.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Так, у справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Право на судовий захист не може бути обмежене згідно зі ст. 64 Конституції України. Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 р. № 9-зп тлумачить це положення Конституції України як таке, що означає гарантування кожному захист прав і свобод у судовому порядку.
Враховуючи відсутність можливості ознайомитись зі спадковою справою та безпосередньо з самим заповітом, заявник фактично позбавлений можливості звернутись за захистом своїх порушених прав до суду з позовною заявою про визнання заповіту недійсним, оскільки невідомо на кого саме складено заповіт та коли його було складено.
Додатково суд враховує те, що внаслідок військової агресії з боку РФ, м. Запоріжжя майже щодня перебуває під обстрілами. Внаслідок влучань руйнуються будівлі та втрачаються документи. Матеріали спадкової справи перебувають у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко Світлани Володимирівни, яка здійснює свою діяльність безпосередньо в м. Запоріжжі. А отже, може існувати загроза втрати спадкової справи у разі влучання в місце, де вона перебуває на зберіганні.
З аналізу вищенаведених норм та обставин, з метою забезпечення права на судовий захист та враховуючи неможливість отримання відповідного доказу заявником, зазначені письмові докази підлягають витребуванню.
За таких обставин, суд вважає заяву про забезпечення доказів обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 76, 77, 84, 116, 117, 260, 353 ЦПК України, суд, -
Заяву ОСОБА_1 подану через представника адвоката Волошину Євгенію Вячеславівну до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Петренко Світлана Володимирівна, про забезпечення доказів до подання позовної заяви задовольнити.
Роз`яснити, що заявник повинен подати позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення доказів. У разі неподання позовної заяви у зазначений строк, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження суд скасовує ухвалу про вжиття заходів забезпечення доказів не пізніше наступного дня після закінчення такого строку або постановлення судом ухвали про повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.
Якщо ухвала про забезпечення доказів на момент її скасування була виконана повністю або частково - отримані судом докази (показання свідків, висновки експертів тощо) не можуть бути використані в іншій справі.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення доказів не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 11.07.2023.

Суддя: О.О. Романько