Справа № 466/1442/23
Провадження № 2-з/466/66/23
У Х В А Л А

06 липня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Зими І.Є.

при секретарі Колодій Я.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Думича А.М., що діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування витрат на поліпшення майна, -

в с т а н о в и в :

04.07.2023р. представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Думич А.М. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у вищевказаній цивільній справі, шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, який належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності.

Свої вимоги мотивує тим, що 03.11.2022 року у справі № 466/7474/22 він в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування витрат на поліпшення майна. Разом із зустрічною позовною заявою була подана заява про забезпечення позову, яка задоволена ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 17.11.2022р. та накладено арешт на вищевказане майно. Однак, ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 07.02.2023р. у справі № 466/7474/22 позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування витрат на поліпшення майна виділено у самостійне провадження. За цих обставин, за апеляційною скаргою адвоката Сидорук О.О. в інтересах ОСОБА_3 , постановою Львівського апеляційного суду від 08.05.2023р. ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 17.11.2022р. скасовано та відмовлено адвокату ОСОБА_5 у забезпеченні позову. Своє рішення Львівський апеляційний суд аргументував лише тим, що оскаржувана ухвала Шевченківського районного суду міста Львова від 17 листопада 2022 року про забезпечення позову стосується зустрічного позову, який виділено в окреме провадження, а у справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення без надання іншого житла, питання забезпечення позову не ставилося учасниками справи.

Відтак, оскільки в даному випадку позовні вимоги об`єднані в одне провадження, вважає за необхідне подати заяву про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в такій справі.

Зокрема вказує на те, що за домовленістю між позивачами та ОСОБА_3 , починаючи з квітня 2014 року та до весни 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за власні кошти здійснено реконструкцію літньої кухні Б-1, за адресою АДРЕСА_2 у житловий будинок Д-2 за адресою АДРЕСА_2 . Починаючи із серпня 2016 року та по даний час, за згодою ОСОБА_3 , позивачі провели необхідні внутрішні ремонтно-оздоблювальні роботи у житловому будинку Д-2 з метою проживання та реєстрації в такому.

Зважаючи на викладене вище, позивачі є добросовісними володільцями літної кухні Б-1 та у подальшому житлового будинку Д-2, що відповідно до частини 4 статті 390 Цивільного кодексу України, надає їм право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень, пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень.

У випадку задоволення судовим рішення позовних вимог про відшкодування витрат на поліпшення майна, виконання такого рішення буде здійснюватися шляхом стягнення грошових коштів з відповідачів порівну, що безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у них присудженої до стягнення суми грошових коштів.

Відтак, арешт житлового будинку Д-2, який належить відповідачам за на праві спільної часткової власності, як захід забезпечення позову, має на меті подальше звернення стягнення на таке нерухоме майно у разі задоволення позовної заяви. При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки арештоване нерухоме майно фактично перебуватиме у володінні власників, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті, дозволить задовольнити вимоги позивачів за рахунок цього нерухомого майна та ніяким чином не зумовить фактичного вирішення спору по суті.

Учасники процесу в судове засідання не викликались. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали заяви та матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Судом встановлено, що 26.09.2022 адвокат Сидорук О.О., в інтересах ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в якій просить ухвалити рішення, яким виселити відповідачів з будинку за адресою: АДРЕСА_2 без надання іншого житла та стягнути судові витрати.

28.09.2022р. суддею Шевченківського районного суду м. Львова Невойтом П.С. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 17.11.2022р., під головуванням судді Невойта П.С. залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 .

Цією ж ухвалою, до спільного розгляду з даним позовом, прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування витрат на поліпшення майна.

05.12.2022р. представник позивача - адвокат Сидорук О.О., подала письмову заяву про відвід судді Невойта П.С. та ухвалою від 20.12.2022р. заяву було задоволено, та 23.12.2022р. справу передано для розгляду під головуванням судді Зимі І.Є.

Ухвалою суду від 07.02.2023р. позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування витрат на поліпшення майна виділено у самостійне провадження.

Відповідно до змісту п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» згідно з п.1ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що: -між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; -з`ясувати обсяг позовних вимог, -дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень суду касаційної інстанції, що стосуються способу вирішення аналогічних питань, перевіряючи, зокрема: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, колегія суддів вважає, що у суду відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення згаданого позову.

Суд вважає, що відсутні підстави для застосування вказаних заявником заходів забезпечення позову, зважаючи на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

При розгляді заяви про забезпечення позову суд встановив, що позивачі , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять суд стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 2 175 750, 50 грн. витрат на поліпшення нерухомого майна кожному.

З наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань, а також поданих доказів вбачається, що позивачами надано лише докази належності майна відповідачам, на яке просять накласти арешт.

Між тим, суду не представлено інформації, чи наявне у відповідачів інше майно, чи грошові кошти, на які можливо бути звернено стягнення при виконанні рішення суду, у разі задоволення позову.

Також заявником не представлено жодних доказів, що відповідачами вживаються буд-які дії, спрямовані на відчуження майна, на яке просить накласти арешт.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відмову адвокату Думичу А.М. у забезпеченні позову.

Керуючись ст. 149, 150, 151, 152, 153, 260-262 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

відмовити адвокату Думичу Андрію Миколайовичу у забезпеченні позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування витрат на поліпшення майна, шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, який належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: І. Є. Зима