КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/3565/22
Провадження № 2/552/122/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2023 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді - Турченко Т.В.

При секретарі - Коробко Т.М.

За участю адвокатів - Пустяк А.В., Дзюбенко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

В С Т А Н О В И В :

11 липня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, мотивуючи свій позов тим, що він є директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільне підприємство «Кристал», офісні, виробничі та складські приміщення якого знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Частина офісного приміщення була передана у тимчасове користування за договором оренди №0211/2017 від 02.11.2017 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Пан соус», працівником якого є ОСОБА_2 . Так, 25.05.2022 року ОСОБА_2 з невідомих йому мотивів, самовільно проник до виробничих приміщень ТОВ «БП «Кристал», де проводив там огляд сировини. Дізнавшись про проведений відповідачем огляд, він зробив йому усне зауваження і наголосив на забороні відвідування виробничих приміщень сторонніми особами. У відповідь ОСОБА_2 почав агресивно кричати, нецензурно лаятись, непристойно, цинічно висловлюватись на його адресу, що ганьбило його честі та гідність. Відповідні образи мали досить зухвалий характер. ОСОБА_2 привселюдно виказував, що він на підприємстві «ніхто», «не має жодних повноважень чи можливостей», чим принизив його статус перед працівниками. Окрім того, надалі ОСОБА_2 почав чіплятися до нього, демонструючи свою фізичну перевагу і можливість застосування фізичного впливу. Відповідне впливало на відчуття його безпеки і загальної свободи як людини. Уся поведінка ОСОБА_2 виходила за межі загальноприйнятих моральних норм, була спрямована на зневаження його честі і гідності. Сказане відповідачем є для нього принизливим та образливим, посягає на його честь, гідність, ділову репутацію та спричинило йому моральну шкоду. В зв`язку з чим просив суд визнати, що нецензурна лайка, висловлена ОСОБА_2 25.05.2022 року на території ТОВ «БП «Кристал» за адресою: АДРЕСА_1 , на адресу ОСОБА_1 є такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 . Зобов`язати ОСОБА_2 принести публічні вибачення за присутності співробітників ТОВ «БП «Кристал» за адресою: АДРЕСА_1 перед ОСОБА_1 за образи та нецензурну лайку, виловлені на його адресу. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної приниженням його честі, гідності та ділової репутації. Судові витрати покласти на відповідача.

22.07.2022 року суддею Київського районного суду м.Полтави Саркісян О.А. відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

11.08.2022 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву про захист честі, гідності та ділової репутації, в якому вказував, що позов в повному обсязі не відповідає обставинам справи. В зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

01.09.2022 року ОСОБА_1 було подано відповідь на відзив, в якому наполягав на задоволенні позову в повному обсязі.

02.01.2023 року на адресу суду надійшли пояснення ОСОБА_2 в порядку ст.ст.92,93 ЦПК України. В даних поясненнях вказував, що позовні вимоги ОСОБА_1 недоведені належними, допустимими та достовірними доказами. В зв`язку з чим просив в задоволенні позову відмовити.

23.01.2023 року представником ОСОБА_1 адвокатом Дзюбенко В.О. подано до суду додаткові пояснення, в яких наполягають на задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 28.03.2023 року №268/0/15-23, суддею Саркісян О.А. припинено здійснення правосуддя в Київському районному суді м.Полтави.

Відповідно до розпорядження Керівника апарату Київського районного суду м.Полтави 03.04.2023 року призначено повторний авто розподіл справи.

04.04.2023 року суддею Київського районного суду м.Полтави Турченко Т.В. прийнято справу до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

06.04.2023 року судом закрито підтовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його адвокат Дзюбенко В.О. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його адвокат Пустяк А.В позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Судом встановлено, що 25 травня 2022 року на грунті неприязних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільне підприємство «Кристал» виникла сварка.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 200 ЦК України встановлено, що інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом.

У відповідності до статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Статтями 297,299 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно частини 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У пунктах 18 та 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 роз`яснено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього порушено його особисті немайнові права.

Разом з тим, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Отже, спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2019 у справі №461/9631/15-ц (провадження №61-14857св18) зазначено: «тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права (негативної інформації); з врахуванням положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування».

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про спростування недостовірної інформації, оскільки позивачем не доведений факт поширення відповідачем інформації, яку позивач просить спростувати у позовних вимогах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з того, що в судовому засіданні обставини, на які посилається позивач в своїй позовній заяві не знайшли свого підтвердження, оскільки дані факти розповсюдження відповідачем недостовірної та образливої інформації щодо ОСОБА_1 підтверджуються тільки поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які, як з`ясовано в судовому засіданні, є працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільне підприємство «Кристал» і безпосередньо підпорядковані ОСОБА_1 .

Стаття 23 ЦК України гарантує право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Оскільки позивачем не доведений факт поширення відповідачем інформації, а позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

У відповідності до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України) та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п.4 ч.3ст.133 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 992,40 грн.

Зважаючи на положення частин 1, 2 статті 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог судом відмовлено в повному обсязі, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, які понесені позивачем, покладаються на позивача.

У відзиві на позовну заяву відповідачем вказана сума витрат на правничу допомогу 11 550 грн.

Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. Уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що обґрунтованою та такою, що відповідає зазначеним вище критеріям, є сума витрат відповідача на професійну правничу (правову) допомогу розмірі 11 550 грн., яка в даному випадку і підлягає відшкодуванню позивачем на користь відповідача за наслідками розгляду даної справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3-13, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 11 550 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 18.04.2023 року

Головуючий суддя Т.В.Турченко