Справа № 446/680/22 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/811/3113/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Назар Х.Б.,

з участю: представника апелянта адвоката Стефановича Ю.М., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Жовтанецької сільської ради Львівського району Львівської області Шульгана В.П., третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 01 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Жовтанецької сільської ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_1 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційного банку «Львів» про визнання рішення незаконним та його скасування, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2022 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Жовтанецької сільської ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання рішення незаконним та його скасування, в якому, просила суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Жовтанецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області № 48 від 27.06.2001, яким надано дозвіл ОСОБА_1 на продаж квартири АДРЕСА_1 від іменні неповнолітньої ОСОБА_4 , 1988 р.н..

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що 19.09.2001 приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького нотаріального округу Приходько Н.М. був посвідчений договір купівлі-продажу, згідно даного договору позивачка ОСОБА_5 будучи неповнолітньою, у зв`язку з чим від її імені діяла матір - відповідачка ОСОБА_1 , продала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 . Рішенням виконавчого комітету Жовтанецької сільської ради Кам`янка - Бузького району Львівської області № 48 від 27.06.2001 надано дозвіл ОСОБА_1 на продаж спірної квартири від імені неповнолітньої ОСОБА_4 .. Позивачка вважає, що таке рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки, як видно з оскарженого розпорядження, заяву на видачу дозволу писала виключно її мати ОСОБА_1 , а батько ОСОБА_6 , жодної заяви не писав, проте з врахуванням вимог статті 58 КЗпШС таку заяву повинні були писати обоє батьків, а виконавчий комітет без згоди усіх батьків не мав права на видачу дозволу на продаж нерухомого майна неповнолітньої особи. Разом з тим, в результаті продажу квартири вона втратила єдине житло в якому б могла проживати. Зазначає, що на момент укладення договору купівлі-продажу позивачка була неповнолітньою, особисто договору купівлі-продажу не підписувала, не була присутньою під час його посвідчення та укладання, а тому не знала і не могла знати про його існування та наявності оскаржуваного рішення ВК Жовтанецької сільської ради, про оскаржуване рішення та договір купівлі - продажу їй стало відомо лише на початку 2019 року з слів її мами та наданою нею документації та після отримання 07.03.2019 інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, а тому вважає, що трьохрічний строк звернення до суду для захисту порушеного права пропущений з поважних причини, а тому є всі законні підстави для його поновлення.

Рішенням Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 01 листопада 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Жовтанецької сільської ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_1 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційного банку «Львів» про визнання рішення незаконним та його скасування відмовлено повністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення суду таким, що постановлене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та не застосування норм матеріального права.

Вказує, що твердження суду про те, що оскаржуване рішення є актом індивідуальної дії, яке вичерпало свою юридичну силу після реалізації, а саме після одержання третьою особою ОСОБА_2 документа, що посвідчує право власності та державної реєстрації цього права, не відповідає правовій природі даного розпорядження, адже таке надає дозвіл на відчуження нерухомого майна ОСОБА_1 , і таке не є актом індивідуальної дії, і у випадку, якщо таке розпорядження буде скасовано, це і буде підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу з підстав відсутності дозволу органу опіки та піклування.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Стефановича Ю.М. на підтвердження доводів апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Жовтанецької сільської ради Львівського району Львівської області Шульгана В.П., третьої особи ОСОБА_2 на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заході в забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем обрано не ефективний спосіб захисту, оскільки, спірне рішення виконкому №48 від 27.06.2001 було виконано, та 21.09.2001року третя особа ОСОБА_2 набув право власності на нерухоме майно. Відтак, спірне рішення Виконкому Жовтанецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області є актом індивідуальної дії, яке вичерпало свою юридичну силу після реалізації, а саме після одержання третьою особою ОСОБА_2 документа, що посвідчує право власності та державної реєстрації цього права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 повторно виданого 21.02.2019 Кам`янка-Бузьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с. 8).

Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 згідно свідоцтва серії НОМЕР_2 розірвано 04.02.1998 році (а.с. 9).

27 червня 2001 року виконавчим комітетом Жовтанецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області за результати розгляду заяви жительки с. Жовтанці Кам`янка-Бузького району Львівської області про надання дозволу на продаж квартири АДРЕСА_1 від імені неповнолітньої ОСОБА_4 /квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу належить ОСОБА_4 / було прийнято рішення № 48, яким надано було дозвіл ОСОБА_1 на продаж квартиру АДРЕСА_1 від імені неповнолітньої ОСОБА_4 , 1988 року народження (а.с. 6).

19 вересня 2001року між ОСОБА_4 , від імені якої діяла її мати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири. Згідно якого продавець продала а покупець купив квартиру АДРЕСА_2 , що належала продавцю на підставі Договору купівлі, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу 29.12.1999 по реєстру № 2222 та зареєстрованого у Червоноградському бюро техінвентаризації в реєстрову книгу за № 1488. Даний договір зареєстрований в реєстрі за № 2195 (а.с. 41).

На підставі вище вказаного договору купівлі продажу 25.09.2001року було видане реєстраційне посвідчення, яке посвідчило що квартира АДРЕСА_3 зареєстрована за ОСОБА_2 (а.с. 41).

Відповідно до ст. 145 КпШС (у редакції на момент укладення спірного договору) опікун не вправі без дозволу органів опіки і піклування укладати угоди, а піклувальник - давати згоду на їх укладення, якщо вони виходять за межі побутових. Такими угодами, зокрема, є договори, що потребують нотаріального посвідчення і спеціальної реєстрації, відмова від належних підопічному майнових прав, поділ майна, поділ або обмін жилої площі, видача письмових зобов`язань тощо.

Згідно зі ст. 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21. 05. 1997 р. вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування відноситься до повноважень виконавчого комітету міської ради, а ст.59 цього ж Закону встановлює, що виконавчий комітет міської ради в межах своїх повноважень приймає акти у формі рішень.

ОСОБА_1 , яка при винесенні оскаржуваного рішення представляла інтереси позивача, дотримано вказану вимогу чинного на той момент законодавства та отримано дозвіл виконкому Жовтанецької сільської ради на відчуження квартири.

Статтями 60, 78, 128, 145 Кодексу про шлюб та сім`ю України визначено, що обов`язком батьків визначено захист прав та інтересів їх неповнолітніх дітей. Якщо у неповнолітніх є належне їм майно, батьки управляють ним як опікуни і піклувальники без спеціального на те призначення, але з додержанням відповідних правил про опіку і піклування. Завданням опіки і піклування є, зокрема, захист особистих і майнових прав та інтересів неповнолітніх дітей. Опікун не вправі без дозволу органів опіки і піклування укладати угоди, а піклувальник - давати згоду на їх укладення, якщо вони виходять за межі побутових.

Відповідно до частини першої статті 78 Кодексу про шлюб та сім`ю України якщо у неповнолітніх є належне їм майно, батьки управляють ним як опікуни і піклувальники без спеціального на те призначення, але з додержанням відповідних правил про опіку і піклування.

На час постановлення оспорюваного рішення були відсутні норми права, які встановлюють обов`язок органу опіки та піклування здійснювати дії щодо витребування та перевірки відомостей про наявність згоди іншого з батьків на укладення угоди з відчуження житла.

Згідно п. 6.1 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року №34/166/131/88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за №387/3680, передбачено лише, що Органи опіки та піклування вирішують питання щодо збереження за неповнолітніми житла.

Згідно реєстраційного посвідчення № 201 від 20.03.2001 1/5 частина житлового будинку в АДРЕСА_4 зареєстрованого за ОСОБА_4 на праві особистої власності на підставі рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29.12.2000року (а.с. 38).

Наведене спростовує твердження позивача, що інтереси неповнолітньої дитини в частині збереження її права житло були порушені і позивач втратила єдине житла, в якому б могла проживати.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17), саме тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (така ж правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18).

Предметом позову в даній справі є визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Жовтанецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області № 48 від 27 червня 2001 року, яким надано дозвіл ОСОБА_1 на продаж квартири АДРЕСА_1 від імені неповнолітньої ОСОБА_4 .. На підставі якого 19.09.2001 приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького нотаріального округу Приходько Н.М. посвідчено договір купівлі-продажу вказаної квартири.

Частиною 1 ст. 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Спірне рішення виконкому №48 від 27.06.2001 було виконано, та 21.09.2001 року третя особа ОСОБА_2 набув право власності на нерухоме майно. Відтак, спірне рішення Виконкому Жовтанецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області є актом індивідуальної дії, яке вичерпало свою юридичну силу після реалізації, а саме після одержання третьою особою ОСОБА_2 документа, що посвідчує право власності та державної реєстрації цього права.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

При цьому, варто зазначити, що будь яких інших вимог, що стосуються прав позивача на спірну квартиру, у позові не визначено.

Скасування спірного акта не породжує жодних наслідків для позивачки, як власника майна, зважаючи на той факт, що право власності зареєстроване за третьою особою ОСОБА_2 , а відтак обраний ОСОБА_3 спосіб захисту порушених прав не забезпечує реального захисту її прав на спірне майно.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що належним способом захисту прав позивачки буде звернення до суду з віндикаційним позовом, а не шляхом визнання незаконним рішення Виконавчого комітету Жовтанецької сільської ради, оскільки самостійний позов про визнання незаконним та скасування рішення не виконає функції захисту прав особи, оскільки не впливає на права та обов`язки сторін даних правовідносин.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин , встановлено дійсні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Відтак, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 01 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.