Справа №489/653/23
Провадження №2/489/859/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (письмове провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Підприємства комунальної власності області «Фармація» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість з заробітної плати у розмірі 41381,24 грн. та заборгованість компенсації за невикористану відпустку 78 календарних дів у сумі 21478,86 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала на Підприємстві комунальної власності області «Фармація» (далі ПКВО «Фармація») в період з 18.09.2020 по 09.12.2022 на посаді завідуюча аптекою-фармацевт. Наказом директора ПКВО «Фармація» від 06.12.2022 № 225-К, її звільнено з 09.12.2022 з займаної посади за угодою сторін. Станом на день звільнення з роботи, ПКВО «Фармація» не виплатила заборгованість із заробітної плати та заборгованість за невикористані дні відпустки у загальному розмірі 62860,10 грн.

Ухвалою суду від 21.02.2023, позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 01.03.2023, цивільну справу прийнято до провадження, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 працювала на Підприємстві комунальної власності області «Фармація» (далі ПКВО «Фармація») в період з 18.09.2020 по 09.12.2022 на посаді завідуюча аптекою-фармацевт.

Наказом директора ПКВО «Фармація» від 06.12.2022 № 225-К, її звільнено з 09.12.2022 з займаної посади за угодою сторін.

Вказане підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки ПКВО «Фармація» від 06.02.2023 за вих. № 26/04-24, ОСОБА_1 працювала на підприємстві на посаді завідувача аптекою-фармацевт. Підприємство має заборгованість з виплати заробітної плати перед ОСОБА_1 . При звільненні нараховано компенсацію за невикористану відпустку за 78 календарний день у сумі 21478,86 грн. Станом на 02.02.2023 заборгованість з виплати заробітної плати підприємства перед ОСОБА_1 становить 41381,24 грн.

Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України "Про оплату праці" виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи.

Відповідно до вимог ст.47КЗпПУкраїни роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому відпідприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто, законодавство України прямо покладає на власника обов`язок повного розрахунку з працівником з виплатою йому всіх сум, що йому належать, в день звільнення.

Відповідно до ст.74 КЗпП України та Закону України « Про відпустки» громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно з ч.1 ст.83 КЗпП України та ст.24 Закону України « Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 / в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин / обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною другою статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина перша статті 81 ЦПК України).

Наказом № 225-к від 09 грудня 2022 року позивачка була звільнена з займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Звертаючись до суду, позивачка зазначила, що в порушення вимог ст.116 КЗпП України повний розрахунок з нею у день звільнення проведений не був.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доказів на спростування доводів позивачки відповідачем до суду не надано, а враховуючи вимоги ст. 84 ЦПК України суд визнає обставини невиплати заробітної плати встановленими під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового Кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 Кодексу.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 180/683/13 від 25 липня 2018 року роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, присудженої до стягнення, середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача зазначенї вище суми без зазначення суми податку, правильність нарахування та стягнення якого покладено законом на роботодавця.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати.

Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Підприємства комунальної власності області «Фармація» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку задовольнити.

Стягнути з Підприємства комунальної власності області «Фармація» на користь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати у розмірі 41381 грн. 24 коп., яка визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податковим агентом.

Стягнути з Підприємства комунальної власності області «Фармація» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 21478 грн. 86 коп., яка визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податковим агентом.

Стягнути з Підприємства комунальної власності області «Фармація» на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Підприємство комунальної власності області «Фамація», юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Миколаївська, 16, .

Повний текст судового рішення складено «10» квітня 2023 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева