Номер провадження: 22-ц/813/564/23
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок неналежної медичної допомоги, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Дяченко В.Г., 27 липня 2020 року в м. Одеса, -

встановила:

У липні 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок неналежної медичної допомоги, відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок неналежної медичної допомоги (т. 1 а.с. 1-9).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що недбале ставлення до виконання своїх обов`язків як лікарів, так і завідуючого відділенням екстреної травматологічної і хірургічної допомоги, призвели до надання неналежної медичної допомоги її доньки ОСОБА_2 в КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня».

Так, 10 лютого 2018 року ОСОБА_1 викликала карету швидкої медичної допомоги для ОСОБА_2 , після огляду якої фельдшер встановив ймовірний діагноз: «гострий апендицит», внаслідок чого в той же день хвора була доставлена каретою швидкої медичної допомоги до КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня». При огляді дитини лікарем-хірургом дитячого відділення екстреної травматології та хірургічної допомоги КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» ОСОБА_3 встановлено діагноз: «гострої хірургічної патології не виявлено» та надано допомогу очищувальна клізма. Також, ОСОБА_2 було оглянуто лікарем-ЛОР та встановлено діагноз: «гострий фарингіт» з наданням відповідних рекомендацій.

На думку лікарів КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня», ОСОБА_2 госпіталізації не потребувала та була відправлена додому з рекомендацією надглядатись у лікаря за місцем проживання.

12 лютого 2018 року позивач з дитиною, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, звернулись до Міського дитячого лікувально-діагностичного центру ім. Б.Я. Резніка, спеціалістами якого було встановлено ймовірний діагноз: «гострий апендицит» та хвора була терміново направлена до КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня». В той же день в КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» була проведена операція. Після здійснення операційного втручання встановлений діагноз: «гаргренозно-перфоративний апендицит. Розлитий перитоніт». Після операції стан ОСОБА_2 був важкий та продовжував погіршуватись, а операційне втручання не допомогло.

18 лютого 2018 року було встановлено новий діагноз: «післяопераційні абсцеси черевної порожнини» та призначено повторне операційне втручання. Друга операція була проведена в КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня», під час якої було встановлено діагноз: «рання спайкова кишкова непрохідність, множинні абсцеси черевної порожнини».

З 18 лютого по 24 лютого 2018 року стан дитини лікарі визначали як важкий. З 24 лютого по 26 лютого 2018 року спостерігалось покращення, однак ОСОБА_2 перебувала у стані середньої важкості. 26 лютого 2018 року у зв`язку із відмовою позивача від подальшого лікування ОСОБА_2 була виписана додому. Позивач вважає, що нею були придбані ліки, які були застосовані при діагнозі «гаргренозно-перфоративний апендицит. Розлитий перитоніт», та не мали бути застосовані при діагнозі «гострий апендицит», тому вартість вказаних ліків спричинила Позивачці матеріальну шкоду в розмірі 5 684,06 грн.

Окрім того, позивач вважає, що її донці ОСОБА_2 була спричинена моральна шкода, яка полягала у моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінила в 1 150 000,00 грн. та в позові зазначила розрахунок вказаної суми.

За викладених обставин позивачка вважала, що їй завдано майнову шкоду в розмірі 5 684,06 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 150 000 грн., яку має відшкодувати саме КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня»

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 липня 2020 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Стягнуто, за рахунок бюджетних асигнувань, з КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , заподіяну моральну шкоду у розмірі 700 000,00 грн.

Стягнуто, за рахунок бюджетних асигнувань, з КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , понесені судові витрати в розмірі 19 372,18 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат (т. 2 а..с. 37-42).

В апеляційній скарзі представник КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 12.02.2019 року КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» було встановлено вірний діагноз і здійснене відповідне лікування дитини, а факт того, що 10.12.2019 року ОСОБА_2 не був встановлений діагноз «гострий апендицит», зумовлений несвоєчасним зверненням ОСОБА_1 за наданням медичної допомоги, оскільки 10 лютого 2018 року дитину було доставлено до КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» лише на 30-й годині з часу проявів захворювання, а у вказаний період тривання хвороби з діагнозом «гострий апендицит» можуть мати місце приховані симптоми, що є типовим для перебігу гострого апендициту, тому при огляді хірургом в цей період можна не встановити наявності гострої хірургічної патології. Відповідно, черговий лікар-хірург ОСОБА_3 використала всі наявні можливості обстеження дитини на час звернення до лікарні (т. 2 а.с. 45-55).

У відзиві на апеляційну скаргу від 21 січня 2021 року представник ОСОБА_1 посилається на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують доводи, наведені у Висновку фахівця №99 в галузі судово-медичної експертизи наданого КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 29.05.2019 року, які підтверджують неналежне надання медичної допомоги дитині з боку відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування судом норм матеріального права.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Згідно з пунктами «а», «д», «ї» частини першої статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини; кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я.

Згідно частин першої, п`ятої, шостої статті 8 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист. У разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 10 лютого 2018 року каретою швидкої медичної допомоги до КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» була доставлена ОСОБА_2 донька позивачки. Підставою госпіталізації дитини до приймального відділення лікарні був попередній діагноз гострий апендицит, під питанням.

Огляд ОСОБА_2 проводили лікарі КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» ОСОБА_3 та лікар-ЛОР, які дійшли до висновку, що у ОСОБА_2 гострої хірургічної патології не виявлено та встановлено діагноз: «гострий фарингіт». При цьому хвору було відправлено додому для нагляду у лікаря за місцем проживання.

Вказане спростовує твердження відповідача про неможливість встановити наявність у дитини гострої хірургічної патології саме 10 лютого 2018 року, оскільки останню було доставлено до КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня, лише на 30-й годині з часу проявів захворювання, в той час як останні можуть мати приховані симптоми.

Так, з Протоколу лікування гострого апендициту у дітей, затвердженого Наказом МОЗ України від 30 березня 2004 року №88-Адм «Про затвердження Протоколів лікування дітей зі спеціальності «Дитяча хірургія» (далі Протокол) вбачається, що при неможливості виключити діагноз гострого апендициту здійснюється динамічне спостереження в умовах хірургічного стаціонару при цьому огляд проводиться кожні 2-3 години. Неможливість протягом 6 годин зняти діагноз є показаннями до хірургічного втручання.

Підтверджує вказане також наданий представником позивача Висновок фахівця №99 в галузі судово-медичної експертизи наданого КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 29 травня 2019 року, в якому зазначено, що в карті виклику швидкої медичної допомоги були зазначені симптоми, які характерні для гострої хірургічної патології зі сторони органів черевної порожнин, зокрема, гострі запальні захворювання органів черевної порожнини, що не виключало наявність захворювання «гострий апендицит» (т.1 а.с.95).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що лікарі КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» відпустили хвору ОСОБА_2 додому з рекомендацією надглядатись у лікаря за місцем проживання в супереч вимогам Протоколу.

Висновком фахівця встановлено, що при звернені ОСОБА_2 до КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» 10 лютого 2018 року діагноз встановлений не був, оскільки запис в довідці огляду хірургом «Встановлений діагноз: гострої хірургічної патології не виявлено» не є діагнозом.

Крім того, у Висновку зазначено, що надана допомога ОСОБА_2 10 лютого 2018 року працівниками КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» не була професійною, оскільки «очищувальна клізма» не є допомогою при захворюванні на гострий апендицит.

Згідно медичної карти №604 стаціонарного хворого, ОСОБА_2 повторно прибула до КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» 12 лютого 2018 року о 13:20 год. З болями у животі, рвотою та підвищеною температурою до 40?С.

Згідно п.3.8. Примірного положення про багатопрофільну дитячу лікарню інтенсивного лікування, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30 грудня 2011 року № 1008 до функцій Дитячої лікарні входить забезпечення цілодобової роботи структурних підрозділів лікарні, які приймають участь в організації інтенсивного лікування дітей. За правилами п. 5.4. цього Положення до структурних підрозділів лікарні входить діагностичне відділення, в тому числі і відділення ультразвукової, функціональної і ендоскопічної діагностики.

За таких обставин КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» повинна забезпечувати цілодобову роботу відділення ультразвукової діагностики та проводити повне дослідження.

Колегія суддів погоджується з доводами позовної заяви про те, що лікарем ОСОБА_3 при здійсненні своїх професійних обов`язків при проведенні огляду ОСОБА_2 було порушено Посадову інструкцію лікаря-хірурга дитячого відділення екстреної травматологічної та хірургічної допомоги ОСОБА_3 , затверджену Головним лікарем КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» від 05 жовтня 2016 року.

Зі змісту вказаної Посадової інструкції лікаря-хірурга вбачається, що до функціональних обов`язків лікаря відноситься:

- своєчасне здійснення необхідного об`єму обстежень для встановлення діагнозу (рентгенографія, лабораторне та інструментальне дослідження і т.п.) протягом всього часу роботи (п.4.4. Посадової інструкції лікаря-хірурга);

- своєчасне виставлення показань до оперативного лікування з узгодженням з відповідальним хірургом (п.4.5. Посадової інструкції лікаря-хірурга).

Також Посадовою інструкцією лікаря-хірурга передбачений обов`язок лікаря, при виключенні гострої хірургічної патології у дитини, особливо зі сторони органів черевної порожнини, в обов`язковому порядку залучати відповідального хірурга (п.4.7. Посадової інструкції лікаря-хірурга).

Наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що такі дії лікарем ОСОБА_3 не були виконані в повній мірі, а саме лікар не здійснила необхідного об`єму обстежень для встановлення діагнозу та не залучила відповідального хірурга, що підтверджується Довідкою №2946 від 10 лютого 2018 року огляду ОСОБА_2 та Витягом з журналу реєстрації амбулаторних хворих, лікарем-хірургом ОСОБА_3 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що вказані обставини свідчать про неналежну та неповну діагностику захворювання відповідачем, оскільки останнім не були використані всі необхідні обстеження, такі як аналіз крові та сечі. Крім того, ультразвукове обстеження органів малого тазу було рекомендоване, а не зроблено відповідачем на підставі п. V. Діагностика на госпітальному етапі п.3.а. «Протоколу лікування гострого апендициту у дітей», і вказані дії працівників КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» призвели до несвоєчасного встановлення правильного діагнозу «гострий апендицит» 12 лютого 2018 року, можливість діагностування якого була ще 10 лютого 2018 року.

У деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка спрямована на порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, яке має абсолютний характер, - права на медичну допомогу. У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії медичного працівника, які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я, зокрема стандартам у сфері охорони здоров`я та нормативним локальним актам.

Згідно частини другої статті 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта.

Таким чином, надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправною поведінкою медичного працівника.

На підставі викладеного колегія суддів вважає доведеним є факт спричинення моральної шкоди дитині ОСОБА_2 за фізичні страждання останньої в період з 20:20 10 лютого 2018 року по 13:20 12 лютого 2018 року, які позивач ОСОБА_1 оцінила у розмірі 500 грн. за кожну годину болю, що становить 20 500 грн.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для настання відповідальності за завдання шкоди ушкодженням здоров`я необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини.

Враховуючи, що відповідачем не спростовано презумпцію його вини у настанні негативних наслідків щодо погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 за фізичні страждання останньої в період з 20:20 10 лютого 2018 року по 13:20 12 лютого 2018 року, то колегія суддів доходить до висновку про необхідність відшкодування моральної шкоди на користь позивача за вказаний період в сумі 20 500 грн.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди за період з 13:20 12 лютого 2018 року по 26 лютого 2018 року в загальній сумі 1 129 500 грн., то колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні докази щодо негативних наслідків для здоров`я дитини у зв`язку з її лікуванням у вказаний період у КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня».

У Висновку фахівця №99 в галузі судово-медичної експертизи наданого КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 29 травня 2019 року зазначено, що ускладнення, а саме, розлитий перитоніт, який утворився після операційного втручання 12 лютого 2018 року можна вважати наслідком несвоєчасного надання медичної допомоги при гострому апендициті.

Однак, допитана 21 березня 2023 року у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, в якості спеціаліста, судовий медик ОСОБА_4 , висновки якої містяться у Висновку фахівця №99 підтвердила та пояснила, що 10.02.208 року при зверненні до КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» ОСОБА_2 , був встановлений діагноз: «острой хирургической паталогии не выявлено», проте це не є діагнозом. Для того, щоб був встановлений діагноз, потрібно було, щоб дитина знаходилась під наглядом лікарів не менше шести годин, при цьому огляд повинен був проводитися кожні 2-3 години, щоб виявити погіршення або поліпшення стану здоров`я. Даних щодо госпіталізації 10.02.2018 року ОСОБА_2 не було, проте з довідки №2946 від 10.02.2018 року КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» відділення екстреної та хірургічної допомоги, вбачається, що ОСОБА_2 було направлено під нагляд лікаря за місцем проживання. При зверненні ОСОБА_2 12.02.1918 року до КУ «Одеська обласна дитяча лікарня» вдуге, її було госпіталізовано з діагнозом: «острый аппендицит», та був поставлений діагноз заключний клінічний: «гангенозно-перфоративный аппендицит, разлитой перитонит». Спричинити діагноз «розлитий перитоніт», може не тільки несвоєчасне надання медичної допомоги при гострому апендициті, але і багато інших чинників, таких як особливості розвитку дитини, генетична схильність тощо.

Таким чином, ОСОБА_1 не надано доказів, які можуть об`єктивно свідчити про наявність неправомірних дій медичних працівників лікувального закладу щодо надання медичної допомоги дитині ОСОБА_2 , проведення лікування та наявності причинного зв`язку між неправомірними діями медичних працівників та виниклими негативними наслідками для її здоров`я у період з 13:20 12 лютого 2018 року по 26 лютого 2018 року.

Клопотання про призначення судово-медичної експертизи позивач не заявляла.

Проаналізувавши викладені обставини, приймаючи до уваги недоведеність неправомірності дій медичних працівників у відношенні до позивача у вказаний період, відсутність встановленого причинно-наслідкового зв`язку між діями представників відповідача та шкодою, завданої здоров`ю дитини, колегія суддів не знаходить передбачених законом підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення на її користь компенсацію спричиненої матеріальної та моральної шкоди за період з 13:20 12 лютого 2018 року по 26 лютого 2018 року в загальній сумі 1 129 500 грн.

Також колегія суддів не приймає до уваги, в якості належного доказу, наданий позивачем звукозапис розмови невстановлених судом осіб на підтвердження того, що ускладнення, а саме, розлитий перитоніт, який утворився після операційного втручання 12 лютого 2018 року, є наслідком несвоєчасного та непрофесійного надання медичної допомоги лікарями КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» при гострому апендициті, так як сама розмова не містить висловлювань щодо предмету позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень ОСОБА_1 обов`язків, які покладені на неї Основами законодавства України про охорону здоров`я № 2801-XII від 19 листопада 1992 року та Законом України «Про екстрену медичну допомогу» № 5081-VI від 05 липня 2019 року, оскільки лікарі встановили 10 лютого 2018 року, що хвора госпіталізації не потребує, то мати ОСОБА_1 продовжувала слідувати рекомендаціям лікарів і давала дитині виписані ліки.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди в сумі 5 684,06 грн. рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, а тому перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

При вказаних обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі з`ясував обставини справи, не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, і є підставою для скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 липня 2020 року та постановлення нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , з наведених вище підстав.

Крім того, згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, позивач звільнений від сплати судового збору згідно п.14 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір».

У даній справі судові витрати складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 31 000,00 грн. та витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста в сумі 967,30 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів доходить до висновку про необхідність стягнення, за рахунок бюджетних асигнувань, з КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 5 754,11 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 липня 2020 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок неналежної медичної допомоги - задовольнити частково.

Стягнути, за рахунок бюджетних асигнувань, з Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , заподіяну моральну шкоду в розмірі 20 500 гривень.

Стягнути, за рахунок бюджетних асигнувань, з Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , понесені судові витрати в сумі 5 754,11 гривень.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений17 квітня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе