КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/257/23
УХВАЛА

21.04.2023 року суддя Київського районного суду м. Одеси Петренко В.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси із заявою, в якій просить встановити факт перебування на його утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Дослідивши матеріали заяви з додатками, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Визначаючи, чи пов`язується з встановленням факту, виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, Суд застосовує положення статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Так, вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Між ОСОБА_1 та Військовою частино НОМЕР_1 мають місце правовідносини, пов`язані з доведенням наявності підстав для підтвердження за ним певного соціально-правового статусу щодо звільнення його у запас з військової служби, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням, а відтак, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Тож у спірних правовідносинах необхідно врахувати правову мету звернення заявника до суду, яка полягає у підтвердженні його певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у публічно-правовій сфері.

За вказаних обставин, врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, є недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

З урахуванням наведеного, вимоги ОСОБА_1 , заінтересована особа Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц, провадження № 61-13369св22.

Аналогічні по суті висновки викладені у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на зазначені вище висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц, провадження № 61-13369св22, у відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає слід відмовити, позаяк даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Разом з тим, суд у відповідності до ч.5 ст.186 ЦПК України роз`яснює заявнику право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Керуючись ст.186, 260,261,353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя Петренко В. С.