Постанова

Іменем України

29 березня 2023 року

м. Київ

справа № 752/4774/19

провадження № 61-4862св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Голосіївське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, Головне управління Національної поліції у м. Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Хальзєва Сергія Івановича, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року у складі судді Мазура Ю. Ю. та постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 рокуу складі колегії суддів: Саліхова В. В., Вербової І. М., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - Голосіївське УП ГУНП у м. Києві), Головного управління Національної поліції у м. Києві(далі - ГУНП у м. Києві) про відшкодування майнової шкоди.

Позов обґрунтований тим, що слідчий відділ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснює (здійснював) досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002565, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 березня 2018 року за ознаками вчинення кримінального порушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України.

Органи досудового розслідування вважають встановленим, що з 23 березня 2018 року до 25 березня 2018 року невстановлена особа проникла до гаражного боксу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрала таке майно, а саме: 1) велосипед жіночий «Sub Evo 20 w», чорного-зеленого кольору, марки Skott, вартістю 1 000,00 Євро; 2) велосипед чоловічий «Sub Evo 20 men», чорно-зеленого кольору марки Skott, вартістю 1 000,00 Євро; 3) велосипед жіночий «Contessa Scale RC 700 16», серійний номер на рамі «STMA20M15070050G», темно-синього кольору, марки Skott, вартістю 4 500,00 Євро; 4) велосипед чоловічий Skott, марки «Contessa Scale RC», 2016 року, чорно-зеленого кольору; 5) чотири колеса чорного кольору з гумою R 17, марки Yokohama, чим завдала майнову шкоду на загальну суму 300 000,00 грн, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Під час допиту потерпілого ОСОБА_2 встановлено, що велосипеди можливо перебувають у громадянина ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та є предметами кримінального правопорушення і мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

08 травня 2018 року слідчий Голосіївського УП ГУНП у м. Києві отримав тимчасовий доступ до речей та документів, які перебувають у громадянина ОСОБА_1

13 травня 2018 року слідчий Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Собко О. О. безпідставно провів огляд місця події у приміщенні гаражного боксу № НОМЕР_1 на АДРЕСА_3 , територія гаражного кооперативу «Мрія», та під час огляду у присутності потерпілого ОСОБА_2 , громадянина ОСОБА_1 і двох понятих виявив 29 велосипедів різних марок: Scott, Specialized, Stevens, Cannondale, Comanche, Cube, Merida, GT, Bianohi, Battaglin, В-Twin, Focus, Xuert, Price, RockRider у частини з яких можливо були стерті та пошкодженні серійні номери на рамах велосипедів. Також серед вищевказаних велосипедів знаходилось 2 велосипеди потерпілого ОСОБА_2 , які у нього були викрадені.

13 травня 2018 року слідчий слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Собко О. О. виніс постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речового доказу, згідно з якою визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0002565 вищевказані велосипеди в кількості 18 одиниць.

13 травня 2018 року слідчий слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Собко О. О. також виніс постанову про визначення місця зберігання речового доказу, згідно з якою слідчий прийняв процесуальне рішення про визначення місця для зберігання всіх 18 велосипедів, які раніше були визнані як речові докази, у гаражному приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , яке перебуває у користуванні та розпорядженні потерпілого та, на думку слідчого, сторони кримінального провадження ОСОБА_2 .

Слідчий передав потерпілому ОСОБА_2 в натурі 18 велосипедів, які раніше були вилучені у ОСОБА_1 , про що ОСОБА_2 написав зберігальну розписку (дата написання у розписці не вказана), якою підтвердив отримання цих 18 велосипедів. Проте, слідчий не попередив ОСОБА_2 про відповідальність, передбачену статтею 388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке було накладено арешт.

18 травня 2018 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва за клопотанням слідчого Собко О. О., погодженого з прокурором, у кримінальному провадженні № 0002565 накладено арешт на вказані 18 велосипедів.

19 липня 2018 року Апеляційний суд м. Києва за скаргою представника ОСОБА_1 ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 травня 2018 року скасував та постановив нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, обґрунтовуючи тим, що неправомірність набуття ОСОБА_1 права власності на вказані велосипеди жодним доказом не підтверджена та ОСОБА_1 є добросовісним набувачем вказаного майна.

Слідчий та процесуальний керівник на апеляційний розгляд скарги ОСОБА_1 не з`явились будь-яких письмових пояснень чи заперечень суду апеляційної інстанції не надали.

Оскільки судове рішення про арешт велосипедів було скасовано, ОСОБА_1 будучи правомірним власником 18 велосипедів, вживав заходів щодо повернення йому в натурі належного йому майна, шляхом усного та письмового повідомлення слідчого про скасування арешту та вимогами повернути належні йому велосипеди.

Слідчий Собко О. О. з різних підстав ухилявся від повернення майна і відтерміновував цю подію, незаконно утримуючи майно, достовірно знаючи про наявність судового рішення, яким арешт майна було скасовано, цей факт підтверджується записами телефонних розмов з слідчим Собком 0. 0.

25 вересня 2018 року під час повернення майна за визначеним його місцем зберігання - гаражним приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 повідомив, що велосипеди в кількості 18 одиниць, які правомірно належать ОСОБА_1 , відсутні, оскільки були викрадені декілька днів до того за невстановлених обставин. На підтвердження своїх слів ОСОБА_2 повідомив, що нібито викликав слідчо- оперативну групу та подавав відповідну заяву.

Отже, слідчий Собко О. О. передав на зберігання майно, правомірним власником якого є ОСОБА_1 , та на яке суд наклав арешт, сторонній особі ОСОБА_2 , що призвело до його втрати.

Крім того, слідчий Собко О. О. з незрозумілих причин визначив місцем зберігання цього майна - гаражне приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки, саме з цього гаража велосипеди були викрадені. Тобто слідчий свідомо вирішив зберігати арештоване майно у місці, яке нещодавно було об`єктом кримінального злочину.

Просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 660 772,00 грн на відшкодування завданої майнової шкоди, з яких: 659 122,00 грн - вартість втрачених 16 велосипедів, 1 600,00 грн - на відшкодування проведеної оцінки вартості майна, 25 000,00 грн - на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року у позові відмовлено.

Відмовивши у позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідачів йому завдано майнову шкоду. Крім того, не встановлено, що позивач є власником вказаних велосипедів.

Суд першої інстанції зазначив, що Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавала, отже,не може відповідати за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2021 року ОСОБА_1 через адвоката Хальзєва С. І. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року, просив їх скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Суди дійшли помилкового висновку про відмову в позові з підстав відсутності факта неправомірних дій державного органу, його посадових чи службових осіб, які завдали шкоду.

Крім того, суд першої інстанції помилково зазначив, що факт підтвердження вчинення неправомірних дій державним органом, його посадовиими чи службовими особами повинен бути підтверджений відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди.

Суд першої інстанції повинен був дослідити та надати оцінку діям та бездіяльності органу державної влади та встановити наявність або відсутність наслідкового зв`язку між такими діями та наслідками завдання позивачу майнової шкоди.

У позовній заяві позивач неодноразово наголошував на тому, що орган досудового розслідування в особі слідчого Собка 0. 0. порушив вимоги КПК України та Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 (далі - Порядок) в частині зберігання речових доказів, що призвело до їх втрати та, як наслідок, до завдання йому майнової шкоди як власнику втрачених речей.

Помилковими є висновки судів про відсутність протиправної поведінки органу державної влади, оскільки така поведінка є та виразилась саме в прийнятті неправомірного рішення про передачу речових доказів на відповідальне зберігання особі, яка не наділена правом на їх зберігання (не є власником цих речей та не є посадовою особою органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання).

Сумнівним є твердження суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини, у зв`язку із неповерненням позивачу вилученого майна, мають цивільно-правовий характер, оскільки вилучене у позивача під час кримінального провадження майно було передане на відповідальне зберігання ОСОБА_2 , тому обов`язок з повернення цього майна виник саме у ОСОБА_2 , отже, і відповідальність за незбереження такого майна. ОСОБА_2 не є власником переданого йому майна, тому не може нести відповідальність за його збереження, оскільки Порядком не передбачено передачу речових доказів на зберігання іншим фізичним особам, крім власника.

Помилковим є посилання слідчого на пункт 41 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27 серпня 2010 року № 51/401/649/471/23/125 (далі - Інструкція), як на підставу передачі майна ОСОБА_2 , оскільки згідно з частиною другою статті 100 КПК України зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, прийняття органом державної влади неправомірного рішення про передачу речових доказів на зберігання сторонній особі - ОСОБА_2 призвело до неналежного їх зберігання поза межами спеціального приміщення органу та їх викрадення.

Суди дійшли помилкового висновку, що позивач не довів його право власності на велосипеди, оскільки сам факт їх викрадення у нього вказує на те, що майно належить йому.

Висновок суду першої інстанції, що Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавала, отже, не може відповідати за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів, є помилковим, оскільки держава реалізує правосуб`єктність через систему своїх органів, тому є правомірним зазначення Державної казначейської служби України як відповідача.

Суди не застосували правові висновки у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, провадження № 12-199гс18, від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, провадження № 12-208гс18, від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц; провадження № 14-515цс19, Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 757/50534/17, провадження № 61-14102 св 20, від 02 березня 2018 року у справі № 916/336/17, від 25 березня 2019 року у справі № 642/5234/16-ц, провадження № 61-20544св18.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У липні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що слідчий відділ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснює (здійснювало) досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002565, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 березня 2018 року за ознаками вчинення кримінального порушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 травня 2018 року надано слідчому Голосіївського УП ГУНП у м. Києві тимчасовий доступ до речей та документів, які перебувають у громадянина ОСОБА_1 , а саме: 1) велосипеда чоловічого «Sub Evo 20 men», чорно-зеленого кольору марки Skott; 2) велосипеда жіночого «Contessa Scale RC 700 16», серійний номер на рамі «STMA20M15070050G», темно-синього кольору, марки Skott.

13 травня 2018 року слідчий Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Собко О. О. безпідставно провів огляд місця події у приміщенні гаражного боксу № НОМЕР_1 на АДРЕСА_4 , територія гаражного кооперативу «Мрія», та під час огляду у присутності потерпілого ОСОБА_2 , громадянина ОСОБА_1 і двох понятих виявив 29 велосипедів різних марок: Scott, Specialized, Stevens, Cannondale, Comanche, Cube, Merida, GT, Bianohi, Battaglin, В-Twin, Focus, Xuert, Price, RockRider у частини з яких можливо були стерті та пошкодженні серійні номери на рамах велосипедів. Серед вказаних велосипедів знаходилось 2 велосипеди потерпілого ОСОБА_2 , які у нього були викрадені, а саме: 1)велосипед марки Scott «Scale RC», чорно-зеленого кольору, серійний номер на рамі «STM20A10M150101051»; 2) велосипед марки Scott «Scale RC», чорно-зеленого кольору, серійний номер на рамі «STM20A10M150101051».

Внаслідок проведеного огляду місця події вилучено у громадянина ОСОБА_1 ще 16 велосипедів, у деяких з яких були частково стерті серійні номери. Велосипеди вилучено оскільки на думку слідчого ці велосипеди мають важливе значення для встановлення обставин кримінального провадження. Зокрема, було вилучено велосипеди: 1) Cannondale, чорного-білого кольору, із вираженими ознаками затертого серійного номеру; 2) Bianohi, з повністю затертим серійним номером; 3) Cannondale, чорно-зеленого кольору, з пошкодженим серійним номером; 4) Scott, чорно-зеленого кольору, із серійним номером на рамі - Т; 5) Cannondale, червоно-чорного кольору, із серійним номером на рамі R 01554; 6) Focus, зеленого кольору, із серійним номером на рамі 329188-004; 7) Scott, чорно-білого кольору, із серійним номером на рамі TH 005574594; 8) Spezialized, червоного кольору, із серійним номером на рамі 31Т60012375; 9) GT, чорно-зеленого кольору, із серійним номером на рамі 38Т45566439; 10) Comanche, біло-чорного кольору, із серійним номером на рамі VP-A46RCM; 11) Cube, зеленого кольору, із серійним номером на рамі W0W 53331 ETML; 12) Cube, чорного кольору, із серійним номером на рамі 43Т45975757; 13) Cube, чорно-білого кольору, із серійним номером на рамі 43Т45971719; 14) Scott, червоно-чорного кольору, із серійним номером на рамі 24Т10026796; 15) Cannondale, зеленого кольору, із серійним номером на рамі WM11943; 16) Xuert, чорного кольору, із серійним номером на рамі 46 Т53802372.

13 травня 2018 року слідчий слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Собко О. О. виніс постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речового доказу, згідно з якою визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0002565 вищевказані велосипеди в кількості 18 одиниць.

13 травня 2018 року слідчий слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Собко О. О. також виніс постанову про визначення місця зберігання речового доказу, згідно з якою слідчий прийняв процесуальне рішення про визначення місця для зберігання всіх 18 велосипедів, які раніше були визнані як речові докази, у гаражному приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , яке перебуває у користуванні та розпорядженні потерпілого та, на думку слідчого, сторони кримінального провадження ОСОБА_2 .

Слідчий передав потерпілому ОСОБА_2 в натурі 18 велосипедів, які раніше були вилучені у ОСОБА_1 , про що ОСОБА_2 написав зберігальну розписку (дата написання у розписці не вказана), якою підтвердив отримання цих 18 велосипедів. Проте, слідчий не попередив ОСОБА_2 про відповідальність, передбачену статтею 388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке було накладено арешт.

18 травня 2018 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва за клопотанням слідчого Собко О. О., погодженого з прокурором, у кримінальному провадженні № 0002565 накладено арешт на вказані 18 велосипедів.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2018 року апеляційну скаргу представника власника майна - ОСОБА_1 задоволено, скасовано ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 травня 2018 року та постановлено нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом спору є відшкодування майнової шкоди, завданої незаконним рішенняморганом державної влади про передачу речових доказів на зберігання сторонній особі.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України).

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Тобто відповідачем у зазначених категоріях справ є держава Україна, а не посадова особа, орган державної влади чи орган місцевого самоврядування.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Необхідною підставою відповідальності органу державної влади у вигляді відшкодування шкоди є наявність таких умов: неправомірні дії цього органу, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і завданою шкодою.

Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Причинний зв`язок між протиправним діянням завдавача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та завданням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не будь-яких інших обставин. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Завдавач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями чи бездіяльністю.

Разом з тим, причинний зв`язок між протиправним діянням завдавача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

У цьому спорі позивач мав довести, що саме рішенням та діями слідчого завдано йому майнової шкоди, тобто протиправність дій слідчого є тією обставиною, що знаходиться у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками, що настали для позивача.

Відмовивши у позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідачів йому завдано майнову шкоду. Крім того, не встановлено, що позивач є власником вказаних велосипедів.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

В ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування шкоди. Разом з тим, не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення завдання такими діями (бездіяльністю) шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та завданою шкодою.

В обґрунтування причинно-наслідкового зв`язку позивач посилався на те, що 19 липня 2018 року Апеляційний суд м. Києва ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 травня 2018 року про арешт майна скасував та постановив нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна.

Апеляційний суд м. Києва своє рішення обґрунтував такими мотивами.

Слідчий суддя та слідчий, який виніс клопотання про арешт майна, при вирішенні питання про арешт майна згідно зі статтями 94, 132, 173 КПК України не врахували правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У доданих до клопотання слідчого матеріалах немає постанови, що органи досудового розслідування у встановленому порядку визнали спірні велосипеди речовими доказами у кримінальному провадженні № 0002565. Будь-яке посилання на існування такої постанови відсутнє і в самому клопотанні слідчого, тобто фактично у матеріалах, які були надані слідчому судді, немає даних, що у цьому кримінальному провадженні є речові докази, що нівелює мету накладення арешту на майно, передбачену пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, - забезпечення збереження речових доказів, оскільки неможливо забезпечити збереження того, чого не існує.

Пояснення ОСОБА_1 у засіданні суду апеляційної інстанції, що він лише скуповує коштовні велосипеди, які потребують ремонту, здійснює їх відновлювальний ремонт та приводить до товарного вигляду, після чого продає їх за значно вищою ціною, в тому числі і через мережу інтернет, не спростовані, підозра у вчиненні кримінального правопорушення йому не оголошувалася.

Апеляційний суд м. Києва, скасувавши арешт та відмовивши у задоволенні клопотання про арешт майна, дійшов висновку, що неправомірність набуття ОСОБА_1 права власності на вказані велосипеди жодним доказом не підтверджена та він є добросовісним набувачем вказаного майна.

Проте Апеляційний суд м. Києва не встановив обставини завдання позивачу збитків протиправністю дій чи рішеннями слідчого, оскільки арешт скасовано не у зв`язку з протиправними діями слідчого, які перебувають у причинному зв`язку зі шкодою.

Позивач фактично не погоджується з постановленими слідчим Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Собком О. О. постановами, зокрема, про накладення арешту, яку він оскаржив в порядку, передбаченому КПК України, тому вказане не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому шкоди саме з вини слідчого.

Інших постанов слідчого про огляд місця події у приміщенні гаражного боксу № НОМЕР_1 на АДРЕСА_3 ; визнання та приєднання до кримінального провадження речового доказу, визначення місця зберігання речового доказу позивач не оскаржував.

Посилання позивача на те, що йому завдано майнову шкоду саме в результаті передання слідчим Собком О. О. на зберігання майна, на яке накладено арешт, сторонній особі ОСОБА_2 , яке було потім викрадене, є безпідставним, оскільки дії слідчого щодо неналежного зберігання велосипедів не є тією обставиною, що знаходиться у прямому причинному зв`язку із шкідливими для позивача наслідками (викрадення велосипедів).

Відсутність протиправності дій слідчого виключає наявність шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і завданою шкодою, та відповідно виключає цивільну відповідальність за завдану шкоду.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки зі заподіяною шкодою.

У матеріалах справи немає доказів на підтвердження протиправності дій слідчого Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Собка О. О. щодо незбереження тимчасово вилучених велосипедів, в результаті чого їх було повторно викрадено.

Отже, суди дійшли правильного висновку про відмову в позові, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення протиправної поведінки органу державної влади, внаслідок чого йому було завдано шкоду.

Суд апеляційної інстанції, дійшовши одночасно і висновку про недоведення позивачем права власності на велосипеди, таких обставин не встановлював. Такий висновок суду апеляційної інстанції не ґрунтується на встановлених фактах з посиланням на належні та допустимі докази у справі.

Отже, суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, які не призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки суд відмовив у позові і з іншої підстави - недоведення позовних вимог.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про зміну постанови суду апеляційної інстанції, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Твердження в касаційній скарзі, що слідчий помилково послався на пункт 41 Інструкції як на підставу передачі майна ОСОБА_2 є безпідставними з огляду на таке.

Згідно з пунктом 41 Інструкції майно, на яке накладено арешт, передається згідно з рішенням слідчого, прокурора та суду, виходячи з конкретних обставин та інтересів справи, на зберігання представникові територіальної держадміністрації або житлово-експлуатаційної організації, державної служби охорони органів внутрішніх справ, а також організації, якій завдані збитки, або власникові цього майна чи його родичу, якому роз`яснюється його відповідальність за зберігання прийнятого майна, про що у нього відбирається розписка. У разі необхідності майно, на яке накладено арешт, може бути вилучене.

Слідчий, визначивши місцем зберігання велосипедів у гаражному приміщенні, яке перебуває у користуванні та розпорядженні потерпілого ОСОБА_2 , виходив з конкретних обставин та інтересів справи, тому його посилання на пункт 41 Інструкції є обґрунтованим.

У зв`язку з цим також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що через неналежне зберігання велосипедів їх повторно було викрадено, оскільки слідчий діяв відповідно до Інструкції.

Посилання в касаційній скарзі на те, що суди не застосували правові висновки у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, провадження № 12-199гс18, від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, провадження № 12-208гс18, від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц; провадження № 14-515цс19, Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 757/50534/17, провадження № 61-14102 св 20, від 02 березня 2018 року у справі № 916/336/17, від 25 березня 2019 року у справі № 642/5234/16-ц, провадження № 61-20544св18, є безпідставними, оскільки узагальнені висновки викладені у цих постановах щодо відшкодування шкоди державою завданої державними органами не суперечать висновкам судів у справі, яка переглядається, з урахуванням встановлених обставин справи.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 412 ЦПК України підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про зміну постанови Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року, з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 рокузмінено, з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови, то відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки зміна мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 рокуне призвела до іншого результату вирішення справи, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Хальзєва Сергія Івановича, задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набираєзаконної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко