Провадження №2-др/523/15/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря - Славинського А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в якій просить ухвалити додаткове рішення суду, а саме зазначити в резолютивній частині рішення суду, - «Після розірвання шлюбу малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати разом з батьком ОСОБА_1 , а малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати разом з матір`ю ОСОБА_4 ».

В судове засідання сторони не з`явились. Від сторін до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши заяву про ухвалення додаткового рішення суду, матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно п.1 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

За змістом ч.ч.3,4 той же статті суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами в яких просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_4 та після розірвання шлюбу малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати разом з батьком ОСОБА_1 , а малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати разом з матір`ю ОСОБА_4 .

17.01.2023р. судом було ухвалено рішення суду за позовними вимогами ОСОБА_1 , які були задоволені, а саме був розірваний шлюб між ним та ОСОБА_5 . Рішенням суду було вирішено питання про розподіл судових витрат. Втім, судом не було вирішено вимогу позивача про залишення проживання дітей.

Вирішуючи питання з усунення недоліків судового рішення, суд виходить з наступного обґрунтування.

За приписами частини першої статті 4 та частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Таким чином положення частини першої статті 4 ЦПК України треба розуміти так, що особа може захищати свої права та охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання.

Порядок судового захисту порушених будь-ким, у тому числі й третіми особами, прав та охоронюваних законом інтересів особи, які не можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів, визначається законом.

Так, питання щодо прав батьків на визначення місця проживання дитини регламентовано Сімейним кодексом України, зокрема статтею 160, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У відповідність до частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

З аналізу вказаних вище норм матеріального права слід дійти висновку, що пріоритетним у вирішенні питання про місце проживання дитини є домовленість батьків, а з досягнення дитиною певного віку і з урахуванням її думки, й лише за відсутності такої згоди, спір щодо місця проживання дитини може бути вирішений органом опіки та піклування або судом.

Як убачається з матеріалів справи, а саме із позовної заяви та внесених до суду заяв, між позивачем та відповідачем не існують будь-яких спірних питань відносно визначення місця проживання дітей, та таке було вирішено за їхньою спільною згодою до звернення ОСОБА_1 до суду.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Отже, встановлення судом факту відсутності між сторонами по справі спору відносно залишення місця проживання дітей, як до пред`явлення позовних вимог, так і під час розгляду справи, дає підстави суду констатувати відсутність предмету спору в цій частині вимог.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що провадження у справі за позовними вимогами про залишення місця проживання дітей між сторонами по справі підлягає закриттю, з підстав передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.255,270 ЦПК України,

УХВАЛИВ

Закрити провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про залишення місця проживання дітей.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня виготовлення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена та підписана суддею 20 квітня 2023р.

Суддя