_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-др/947/8/23
УХВАЛА

10.04.2023

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Свистуновій Є.С., розглянувши в м.Одесі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №947/21569/22, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням суду від 5.12.2022р. розірвано договір поставки №1043 від 30.06.2021р. укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) суму договору 4900 доларів США та у якості пені 62255,79 грн.

Представник позивача подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат та витрат на правничу допомогу у сумі 51651,15 грн.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно частин 1,2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Між адвокатом Лужановим С.В. та позивачем 3.12.2018р. укладено Договір про надання правової допомоги та 05.09.2022р. та Доучення в порядку зазначеного Договору від 01.08.2022р. за умовами якого, зокрема, розмір гонорару визначається у 20% від задоволеної судом суми, але не може бути вищім ніж 100000 грн., які клієнет повинен сплатити упродовж 60 днів з дня підписання акту.

Акт наданих послуг підписаний 09.12.2022р., за умовами якого Ткаленко повинен був сплатити 51651,15 грн.

У рішеннях ЄСПЛ умовою для стягнення судових витрат зі сторони, що програла, є наявність факту їх сплати позивачем.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір був обґрунтованим (див., наприклад, п. 30 рішення у справі Bottazzi v. Italy). Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. також п. 55 рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Iatridis v. Greece).

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Проте, зазначені вище документи не можна вважати належним підтвердженням понесення позивачем розміру витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги з огляду на наступне.

Відповідно до п. 25 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148 приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером, підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання.

Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція, яка підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства.

Отже, із зазначеного вище вбачається, що прибутковий касовий ордер є підставою для приймання готівки, а про сам факт її приймання свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру.

Таким чином, належним доказом підтвердження понесеного позивачами розміру витрат на професійну правничу допомогу, є саме квитанція до прибуткового касового ордеру, що узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у зазначених вище постановах, а тому, прибуткові касові ордери не можуть братись судом апеляційної інстанції до уваги.

Судом встановлено, що стороною позивача не було додано квитанцій про сплату витрат на професійну правничу допомогу у вказаному нею розмірі, а саме на загальну суму 51651,15 грн., чи інших підтверджуючих документів.

Отже, враховуючи зазначене вище, а саме відсутність в матеріалах справи квитанцій до прибуткових касових ордерів (або інших документів, підтверджуючих сплату готівки ) не дає належних підстав для задоволення заяви в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.246, 270 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Бескровний Я. В.