Номер провадження 2-др/754/83/23
Справа №754/4684/23
РІШЕННЯ

Іменем України

07 липня 2023 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Якименко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про повернення безпідставно набутих коштів.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 13.04.2022 він здійснив помилкове перерахування грошових коштів ОСОБА_2 в розмірі 40024,01грн з власного дебетного рахунку на картку відповідача. Про те, що платіж був здійснений помилково, позивач дізнався у липні 2022 року, коли отримав виписку руху коштів по усіх його картках. У банку позивачу повідомили реквізити утримувача коштів та пояснили, що він має звернутися до суду, щоб повернути гроші. У зв`язку з тим, що між сторонами відсутні будь-які укладені правочини, тобто відповідач набув грошові кошти без наявності не те правових підстав просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 40024,01грн, витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00грн та витрати пов`язані зі сплатою судового збору.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17.04.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Від відповідача ОСОБА_2 12.05.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що відповідач з початком війни займається виготовленням одягу та обмундирування для військових, діяльність здійснюється в м. Полтава. Відповідач не заперечує, що дійсно позивачем було перераховано кошти на його рахунок в розмірі 40024,01грн. Зазначає, що це не були помилково сплачені грошові кошти, а позивач здійснив фінансову грошову оплату відповідачу за речі для військових, тобто позивач виступав спонсором за товар, який вже передано військовим. ОСОБА_2 у своєму відзиві зазначає, що ним, з відкритих джерел було встановлено, що позивач є засновником благодійної організації «Благодійний фонд «Волонтерський центр Схід» та інших підприємств, тому позивач і оплачував товар та надавав фінансову допомогу відповідачу, тобто здійснив оплату ціленаправлено та без жодної помилки. На підставі наведеного просить позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення та стягнути з позивача на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00грн.

Від позивача ОСОБА_1 18.05.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що твердження відповідача, що помилковий платіж від 13.04.2022 з власного дебетного рахунку позивача, був пов`язаний із діяльністю благодійного фонду, засновником та керівником якого є позивач - безпідставні. Оскільки фонд був створений 01.04.2022 і благодійна діяльність позивача здійснювалась виключно через фонд. Зазначає, що платіж був дійсно помилковим, свідчить також те, що у позивача були відсутні будь-які дані відповідача, саме тому позивач, керуючись виключно наявною у нього інформацією - прізвищем, ім`ям та по-батькові отримувача платежу, півроку судився із іншим ОСОБА_2 у Диканському районному суді Полтавської області. Вже в межах тієї судової справи на запит суду АТ КБ «Приватбанк» була надана відповідь щодо даних дійсного отримувача помилкового платежу. Звертає увагу суду, що до відзиву не надано доказів того, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, надає послуги з виготовлення одягу та обмундирування. Також відсутні відомості, що відповідач є суб`єктом благодійної діяльності та має право отримувати благодійну допомогу. А твердження відповідача, що позивач «виступив спонсором за товар» не відповідає дійсності та не підтверджується жодними доказами. Позивач стверджує, що ніколи не мав контактів із відповідачем, не замовляв у нього товар або послуги, не погоджувався «виступати спонсором» його діяльності. Благодійний фонд, який створив позивач, займається забезпеченням ЗСУ автомобільним транспортом, а не одягом та іншим приладдям.

Від відповідача ОСОБА_2 13.06.2023 до суду надійшли заперечення, відповідно до яких категорично заперечує, що платіж був помилковим. Зазначає, що відповідач займається виготовленням речей для військових, які передаються на передову, а волонтери потім знаходять спонсорів, які розраховуються за передані речі. Вказує, що позивач виступив спонсором в даному випадку та частково розрахувався за передані речі. Сторони між собою не знайомі, а рахунок про сплату коштів позивачу передано волонтерами, тому відповідачу достомінно відомо за що сплачені кошти та вони точне не помилкові. Звертає увагу суду, що посилання позивача на здійснення своєї діяльності виключно через благодійний фонд є черговим припущенням, так як позивачу ніхто не забороняє робити спонсорську допомогу як фізична особа, а не як благодійному фонду. Зазначає, що позивач здійснив оплату добровільно та без жодної рахункової помилки.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 04.07.2023 не з`явився. Від представника позивача - адвоката Ремез К.І. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримують, та просять задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання, призначене на 04.07.2023 не з`явився. Від представника позивача - адвоката Буряк Д.М. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. В задоволенні позову просили відмовити, та в разі відмови стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення по справі у відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши представників позивача та відповідача, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно квитанції Р24АР24АС0534 від 13.04.2022 ОСОБА_1 (картка/рахунок відправника НОМЕР_1 ) перерахував ОСОБА_2 (картка/рахунок одержувача НОМЕР_2 ) суму 40024,01грн, банк відправника АТ КБ «ПриватБанк», призначення: переказ власних коштів.

Відповідно із Витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 є засновником, власником та керівником Благодійної організації «Благодійний фонд «Волонтерський центр «Схід», дата реєстрації 25.03.2022.

Згідно із Витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 є фізична особа-підприємець, дата реєстрації 04.03.2013.

Чинне законодавство виділяє низку специфічних видів позовів, які випливають зі змісту самих норм права. Відтак поряд із віндикаційним, негаторним позовами використовується також позов, можливість подання якого виникає у зв`язку з кондикційними правовідносинами між сторонами, тобто про повернення безпідставно набутого чи збереженого майна. Суть кондикційного позову випливає з положень ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 Цивільного кодексу України).

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

До того ж, до предмету доказування у даній справі входить встановлення наступних обставин: чи набув відповідне майно відповідач за рахунок позивача; чи є для цього підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Стаття 177 ЦК України визначає, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190 ЦК України).

Аналіз статті 190 ЦК України у взаємозв`язку зі статтею 177 ЦК України дає підстави для висновку, що грошові кошти як речі, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, є майном.

Отже судом встановлено, що у квитанції містяться відомості про особу яка здійснювала переказ коштів, кому здійснювався такий переказ, призначення переказу, номер карток/рахунок та інших відомостей, які дають підставу вважати, що позивачем свідомо перераховувались кошти саме відповідачу.

Доводи сторони позивача щодо безпідставності набуття відповідачем коштів суд відхиляє, оскільки не було належним чином доведено факту безпідставності набуття відповідачем спірних коштів, і не надано належних та допустимих доказів наявності у його діях рахункової помилки, натомість з матеріалів справи вбачається добровільне волевиявлення позивача на перерахування цих коштів, а у діях відповідача не вбачається недобросовісності при набутті цих коштів.

У відповідності до положень статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, маючи рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, оскільки стороною позивача не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 76-79 та 81 ЦПК України.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, оскільки не доведено порушеного права позивача відповідачем.

Що стосується заяви представника відповідача - адвоката Буряка Д.М. про вирішення питання щодо витрат на правову допомогу, суд дійшов до такого.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 була надана професійна правнича допомога адвокатом Буряком Дмитром Миколайовичем, на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги від 04.05.2023; Ордеру серії ВІ № 1070847; Свідоцтва про право на зайнятті адвокатською діяльністю ПТ №1435; Актом прийому передачі наданої правничої допомого від 08.05.2023; попереднім розрахунком від 08.05.2023 на загальна вартість сплачених адвокатських послуг становить 10000,00грн; рахунк-фактури №4 від 04.05.2023 в розмірі 10000,00грн.

Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 10000,0грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки в з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (складання відзиву, подачею документів та ознайомленням з матеріалами справи, присутністю судових засіданнях), їх необхідністю та обсягом виконаної адвокатом роботи.

Однак, беручі до уваги, що рішенням суду в позові відмовлено, що дає суду зазначити про здійснення адвокатом належного захисту в суді позиції відповідача, тому заява про стягнення витрат на правничу допомогу з позивача на користь відповідача підлягає до часткового задоволення, а сума підлягає зменшенню до 3000,00грн, яка відповідає розумному розміру та критерію реальності таких витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Керуючись Конституцією України, статтями 11, 16, 177, 190, 202, 205, 207, 1212, 1213 ЦК України, статтями 7, 10, 76-81, 141, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів - відмовити повністю.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 07.07.202 у відповідності до ч. 5 ст.258 ЦПК України.

Суддя В.В. Бабко