Ухвала

Іменем України

17 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 401/1001/22

провадження № 61-4660ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Близнюком Ігорем Володимировичем , на додаткове рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2022 року у складі судді: Макарової Ю. І., та постанову Кропивницького апеляційного суду від 27 березня 2023 року у складі колегії суддів: Письменного О. А., Голованя А. М., Дуковського О. Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні транспортним засобом,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні транспортним засобом.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні транспортним засобом марки ВАЗ 2107 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, шляхом зобов`язання ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 транспортний засіб марки ВАЗ 2107 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, разом з комплектом ключів від даного транспортного засобу та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого ДАІ МВС України 17 травня 2005 року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 992,40 грн. Речовий доказ: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого ДАІ МВС України 17 травня 2005 року, комплект ключів, після набрання рішенням законної сили повернуто ОСОБА_3 , як особі, яка подала речові докази для огляду.

Позовна заява містила вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат по оплаті професійної правничої допомоги в сумі 30 000 грн, яка не була вирішена судом.

08 листопада 2022 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до справи доказів на підтвердження понесених позивачем судових витрат та ухвалення додаткового рішення.

18 листопада 2022 року відповідачем подано письмові заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої останній просив відмовити у стягненні з нього на користь позивача витрат на правничу допомогу через відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та доказів фактично понесених позивачем витрат. Також відповідач вказав, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу становить розмір пенсії відповідача за декілька місяців і неспіврозмірний із складністю спору та витраченим адвокатом часом.

Додатковим рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2022 року клопотання представника позивача - адвоката Бідюк Я. В., про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним (постанова Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19). На підтвердження суми витрат на правничу допомогу суду надано копію договору про надання правничої допомоги від 31 березня 2022 року, укладеного між адвокатським бюро Близнюка та ОСОБА_1 ; акт приймання-передачі виконаних робіт за Договором про надання правничої допомоги від 31 березня 2022 року. Відповідно до пунктів 4.1-4.3 договору сторони погодили, що розмір гонорару бюро за надання правової допомоги Клієнту, визначеної пунктом 1.1 договору, становить фіксований розмір - 30 000 гривень. Гонорар бюро сплачується клієнтом за цим договором на розрахунковий рахунок бюро, що зазначений у договорі. Про надані послуги сторони складають та підписують відповідний акт, в якому зазначають загальну вартість наданих послуг. За взаємною згодою сторін в акті можуть бути внесені також інші відомості. Згідно пункту 1.4 акту приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 31 березня 2022 року, гонорар у сумі 30 000 грн сплачений клієнтом у повному обсязі. Претензій до клієнта щодо оплати послуг за договором про надання правової допомоги від 31 березня 2022 року, бюро не має;

при вирішенні питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу враховано обставини справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, те, що спір про усунення перешкод у користуванні транспортним засобом є незначної складності, спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України, а тому великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають; позовна заява не містить посилань на практику Верховного Суду та/чи практику Європейського суду з прав людини, що може свідчити про підготовку документа високої складності. Тому розмір гонорару, визначений позивачем та його адвокатом є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співмірності, у зв`язку з чим дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 27 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а додаткове рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2022 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

згідно постанов Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірний порівняно з ринковими цінами адвокатських послуг. Разом з тим, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Отже, зменшення витрат на професійну правничу допомогу можливо лише при встановлені критеріїв неспівмірності та виключно за заявою іншої сторони спору;

при вирішенні питання обґрунтованості розміру заявлених до стягнення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції врахував обставини справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, те, що спір про усунення перешкод у користуванні транспортним засобом є незначної складності, спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України, а тому великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають; позовна заява не містить посилань на практику Верховного Суду та/чи практику Європейського суду з прав людини, що може свідчити про підготовку документа високої складності;

суд першої інстанції врахував, що 18 листопада 2022 року відповідачем подано письмові заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої останній заявив, що розмір судових витрат на правничу допомогу, заявлений позивачем, становить розмір пенсії відповідача за декілька місяців та є неспіврозмірним із складністю спору та витраченим адвокатом часом. Посилаючись на вказане, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимогу про стягнення судових витрат на правничу допомогу частково. Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він обґрунтований, відповідає дійсним обставинам справи та враховує критерії реальності адвокатських витрат, критерії розумності їх розміру та відповідну заяву відповідача, який заперечував проти надмірного розміру витрат на правничу допомогу.

30 березня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Близнюком І. В. , на додаткове рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 27 березня 2023 року, в якій просить змінити оскаржені рішення у частині розміру витрат на правничу допомогу, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 30 000 грн.

Підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 760/7628/19, від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 12 жовтня 2021 року у справі № 127/28065/20, від 23 червня 2022 року у справі №545/96/20.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 760/7628/19, від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Послуги у справі № 401/1001/22 надано на суму 30 000 грн, що є фіксованою сумою. Тому розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого адвокатом, а отже є визначеним та не потребує детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро, та здійснених витрат у справі. У судів не було підстав втручатися у відносини між адвокатом і клієнтом та зменшувати розмір витрат на правову допомогу;

зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Відповідач не звертався із заявою про зменшення витрат на правову допомогу адвоката. У своїй заяві просив відмовити у задоволенні стягнення витрат на правову допомогу, жодних доказів на підтвердження своєї позиції до суду не надавав. Жодних доказів, у тому числі розрахунків, які б свідчили про неспівмірність, нерозумність, нереальність понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу та/або неналежне оформлення відповідних документів, відповідачем суду не надано;

спір виник через неправильні дії відповідача, наявні зловживання процесуальними правами з боку відповідача, внаслідок чого слід було стягнути витрати на правову допомогу з відповідача на користь позивачки у повному розмірі відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України;

суди не врахували фінансового стану позивачки при винесенні оскаржуваних рішень. З огляду на викладені обставини, а також зважаючи на предмет та підстави позову у даній справі, поведінку відповідача під час судового розгляду (фактичне зловживання процесуальними правами), кількість судових засідань, час розгляду справи у суді, кількість процесуальних документів, які складені представниками позивачки, розмір заявлених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановленої їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їх розміру, а тому вони повністю підлягають безпосередньому розподілу між сторонами.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що на підтвердження суми витрат на правничу допомогу суду надано копію договору про надання правничої допомоги від 31 березня 2022 року, укладеного між адвокатським бюро Близнюка та ОСОБА_1.; акт приймання-передачі виконаних робіт за Договором про надання правничої допомоги від 31 березня 2022 року.

Відповідно до пунктів 4.1-4.3 договору сторони погодили, що розмір гонорару бюро за надання правової допомоги Клієнту, визначеної пунктом 1.1 договору, становить фіксований розмір - 30 000 гривень.

Гонорар бюро сплачується клієнтом за цим договором на розрахунковий рахунок бюро, що зазначений у договорі. Про надані послуги сторони складають та підписують відповідний акт, в якому зазначають загальну вартість наданих послуг. За взаємною згодою сторін в акті можуть бути внесені також інші відомості.

Згідно пункту 1.4 акту приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 31 березня 2022 року, гонорар у сумі 30 000 грн сплачений клієнтом у повному обсязі. Претензій до клієнта щодо оплати послуг за договором про надання правової допомоги від 31 березня 2022 року, бюро не має.

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

«40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

41. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

42. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

44. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

47. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19 вказано, що:

«у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Судами також не враховано, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України (на підставі якої прийнято рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу) суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі обґрунтування нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, судами не враховано, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що «з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що:

«127.Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

135.Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

142. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

143. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

144. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо».

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суди встановили, що 18 листопада 2022 року відповідачем подано письмові заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої останній заявив, що розмір судових витрат на правничу допомогу, заявлений позивачем, становить розмір пенсії відповідача за декілька місяців та є неспіврозмірним із складністю спору та витраченим адвокатом часом.

За таких обставин, з урахуванням заперечень відповідача, суди обґрунтовано частково задовольнили заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Посилання на висновок, зроблений у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 760/7628/19, від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 12 жовтня 2021 року у справі № 127/28065/20, від 23 червня 2022 року у справі №545/96/20, є необґрунтованим, оскільки не свідчить про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаного висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах) (пункт 5 частини другої статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником Близнюком Ігорем Володимировичем , на додаткове рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 27 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні транспортним засобом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков