П О С Т А Н О В А
іменем України

19 квітня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Кожух О. А., Собослоя Г. Г.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 січня 2023 року, постановлену суддею Логойдою І. В.,
у с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2022 року прийнято до розгляду цей позов та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 січня 2023 року клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у цій справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворень відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Не погоджуючись із цією ухвалою суду позивачка ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу внаслідок її незаконності та необгрунтованості через порушення судом норм процесуального права.

Скарга мотивована тим, що судом належним чином не враховано те, що перебування відповідача ОСОБА_2 на військовій службі не перешкоджає йому брати участь у справі, оскільки військова частина НОМЕР_1 (в якій він перебуває на службі) розташована за адресою: м. Чоп Ужгородського району Закарпатської області. З відкритих джерел їй відомо, що зазначена військова частина є підрозділом Державної спеціальної служби транспорту (залізничні війська) та не приймає безпосередньої участі в бойових діях, а за структурою та завданнями є лише полком охорони залізниці.

Стверджувала, що відповідач ОСОБА_2 постійно перебуває у місті Ужгороді. До того ж клопотання про зупинення провадження у справі він подавав до суду першої інстанції особисто, а також був присутній у судовому засіданні місцевого суду 18.01.2023.

Зазначала, що відповідач свідомо затягує судовий розгляд справи, а зупинення провадження у справі призводить до порушення прав дітей, оскільки предметом розгляду є стягнення аліментів на їх утримання.

Посилаючись на наведені вище обставини просила оскаржену ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Також апелянтка просила поновити їй строк на апеляцйійне оскарження цієї ухвали суду як пропущеного з поважних причин.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 01 березня 2023 року: поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.01.2023; відкрито апеляційне провадження у цій справі та надано відповідачу десятиденний строк, із дня вручення копії ухвали, для подання відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 посилався на її безпідставність і надуманість, просив таку залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду - без змін. Указував, що позбавлений можливості брати участь у судових засіданнях, оскільки перебуває на військовій службі і має інколи відрядження по іншим регіонам України, а тому не завжди знаходиться на території Закарпатської області.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 14 березня 2023 року цю справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в пункті 14 частини першої статті 353 цього Кодексу про зупинення провадження у справі, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Зупиняючи провадження у цій справі суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 з 26.11.2022 мобілізований на військову службу до військової частини НОМЕР_1 і перебуває в лавах ЗСУ та забезпечує стримування збройної агресії проти України у період воєного стану, а відтак інсують обставини для обов`язкового зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч.1 ст. 251 ЦПК України.

Проте колегія суддів із такими висновками місцевого суду погодитися не може, оскільки таких суд дійшов із порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі № 6-1957цс16 зазначено, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі № 461/5209/19 (провадження № 61-5782св22) вказано, що: «22 серпня 2022 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції із клопотанням про зупинення провадження у справі № 461/3554/21 у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, військовослужбовець не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. На підтвердження клопотання про зупинення провадження у справі позивач надав довідки із військової частини НОМЕР_2 від 08 серпня 2022 року № 2/762 та № 2/761. Пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі № 461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».

Однак у цій справі відповідно до довідок за формою 5 від 12.01.2023 № 1/135 (а.с.25), від 03.04.2023 № 1/989 (а.с.55), виданими командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у цій військовій частині з 26.11.2022, призваний за мобілізацією. При цьому зі змісту цих довідок не вбачається, що військова частина НОМЕР_3 , в якій перебуває на військовій службі відповідач ОСОБА_2 , переведена на воєнний стан або залучена до виконання завдань у зоні бойових дій.
Отже, на переконання колегії суддів, місцевим судом належним чином не звернуто уваги на те, що надана відповідачем довідка форми 5 не підтверджує наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, тобто про переведення на воєнний стан або залучення до виконання завдань у зоні бойових дій військову частину НОМЕР_3 , в якій ОСОБА_2 перебуває на військовій службі, а відтак зробив неправильний висновок про зупинення провадження у справі, чим порушив норми процесуального права.

Схожі висновки зроблені і в постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17 (провадження № 61-9218св22), ухвалі Верховного Суду від 17 січня 2023 року у справі № 501/1699/17 (провадження № 61-17764св21), які, згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховуються апеляційним судом при застосуванні відповідних норм права.

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги є слушними, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена ухвала суду, відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, - скасуванню з одночасним направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 січня 2023 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 квітня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді