Постанова

Іменем України

12 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 2-2527/08

провадження № 61-23087св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,

відповідач - Виконавчий комітет Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - Дніпровська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кім Ганни Володимирівни на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року, прийняту у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що домоволодіння АДРЕСА_1 належало ОСОБА_3 . Разом з ним проживали ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_5 (син), ОСОБА_1 (син), який є позивачем. ОСОБА_5 проживав у домоволодінні до самої смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позивач проживав і на момент подачі позову.

Позивач вказував на те, що після смерті батьків та брата він залишився єдиним спадкоємцем будинку.

Також зазначав, що у березні 1991 року Бабушкінською районною у місті Дніпропетровську радою прийнято рішення № 418, яким анульовано правовстановлюючі документи та технічну документацію на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2008 року у справі № 2а-421/08 визнано недійсним вищезгадане рішення Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради № 418 про анулювання правовстановлюючих документів та технічної документації в частині домоволодіння АДРЕСА_1 .

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2008 року, ухваленим у складі судді Єлісєєвої Т. Ю., позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 , який був власником домоволодіння АДРЕСА_1 , а правовстановлюючі документи на ім`я ОСОБА_3 відновлені на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2008 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, у грудні 2018 року Дніпровська міська рада подала апеляційну скаргу, у якій також просила поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року справу повернуто до суду першої інстанції для усунення недоліків.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2019 року виправлено описку у рішенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2008 року. Постановлено у вступній та резолютивній частинах рішення правильне найменування відповідача вважати - Виконавчий комітет Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2019 року стягнуто з Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 700,00 грн.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року поновлено Дніпровській міській раді строк на апеляційне оскарження заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2008 року. Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2008 року залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків.

Поновляючи Дніпровській міській раді строк на апеляційне оскарження заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2008 року, апеляційний суд виходив із того, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню як пропущений заявником з поважних причин, оскільки Дніпровська міська рада не брала участі у справі та отримала копію оскаржуваного рішення 05 грудня 2018 року.

При цьому апеляційний суд керувався положеннями ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції, а саме частиною першої статті 294 ЦПК України та частиною першої статті 127 ЦПК України.

Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, закінчено дії з підготовки справи до розгляду та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Кім Г. В. про залучення правонаступника у справі задоволено, залучено до участі у справі ОСОБА_2 як правонаступника позивача ОСОБА_1 у цій справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Кім Г. В. про закриття апеляційного провадження у справі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено, заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2008 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що членам сім`ї позивача замість будинку, що знаходився в зоні зсуву, з житлового фонду, що належить до комунальної власності, виділено інше нерухоме майно (квартиру), а тому ОСОБА_3 не мав права на поновлення правовстановлюючих документів і технічної документації на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Рішення Виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів № 418 прийнято 27 березня 1992 року, а не 27 березня 2002 року, а суд першої інстанції в своєму рішенні посилався на судове рішення, в основі якого лежить неіснуюче рішення Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради.

Суд першої інстанції ухвалив рішення, яким вирішив питання про права та обов`язки Дніпровської міської ради як представницького органу територіальної громади м. Дніпро, яка не залучена до участі у справі. Оскільки позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, вирішення цього спору в цілому (враховуючи специфіку спірних правовідносин) без залучення у встановленому процесуальним законом порядку всіх заінтересованих осіб є передчасним.

Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів порушення його прав, свобод чи інтересів, а саме підтвердження звернення до нотаріальної контори з отриманням відмови у вчиненні нотаріальної дії, що є підставою для звернення до суду з цим позовом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У грудні 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Кім Г. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, а саме частину другу статті 358 ЦПК України, та помилково відкрив апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою, поданою після спливу 10 років після ухвалення заочного рішення суду першої інстанції.

При цьому апеляційний суд не врахував, що Дніпровська міська рада була обізнана про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне домоволодіння принаймні з 2009 року, про що заявник зазначала у клопотанні про закриття апеляційного провадження, оскільки 02 грудня 2009 року Дніпропетровською міською радою прийнято рішення № 297/52 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку», яким, з метою забезпечення безоплатного оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2009 року № 844 «Деякі питання реалізації права власності на землю громадянами України» (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2009 року № 1112), міська рада вирішила надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують права на земельну ділянку, громадянам згідно з додатком, в якому під номером 595 вказано ОСОБА_1 , та зазначено адресу земельної ділянки - АДРЕСА_1 .

Крім того, цим рішенням визначено, що передання земельної ділянки здійснюється для будівництва та обслуговування житлових будинків та споруд на підставі статті 121 ЗК України, що дозволяє стверджувати про те, що міська рада була належним чином обізнана про визнання за ОСОБА_1 права власності на вказане домоволодіння, та це не порушувало ані прав міської ради, ані прав територіальної громади, і про захист таких прав з 2009 року Дніпровська міська рада жодних вимог не заявляла.

Також Дніпровська міська рада надала суду не завірені належним чином документи, які не можуть бути належними доказами, а саме свідоцтво про право власності на квартиру від 30 липня 1993 року.

Зазначала, що власником домоволодіння АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є його тепер уже померлий син - ОСОБА_1 . Жоден із них ніяких квартир, тим паче в обмін на домоволодіння, в якому постійно проживали, не отримували.

Крім того, у вказаному свідоцтві зазначено, що квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що спростовує припущення апеляційного суду, викладені у вигляді встановлених обставин, що «членам сім`ї позивача замість будинку, що знаходився в зоні зсуву, з житлового фонду, що належить до комунальної власності, було видано інше нерухоме майно».

Також вказувала на те, що помилково зазначена у постанові Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2008 року у справі № 2а-421/08 дата прийняття рішення Виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради народних депутатів, а саме 27 березня 2002 року замість правильного 27 березня 1992 року, є підставою для виправлення описки, а не скасування судового рішення. З цих підстав вона подала до суду заяву про виправлення описки.

Крім того, у січні 2018 року Дніпровська міська рада подавала апеляційну скаргу на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2008 року у справі № 2а-421/08 та ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі № 2а-421/08 Дніпровській міській раді відмовлено у відкритті апеляційного провадження. Вказана ухвала апеляційного суду залишена без змін постановою Верховного Суду від 30 липня 2019 року (провадження № К/9901/6330/19.

Також зазначала, що вона з 11 квітня 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) і з того ж часу фактично проживає у спірному домоволодінні, а з 05 лютого 2010 року і до сьогодні має зареєстроване місце проживання у цьому будинку, іншого житла не має.

Скасовуючи рішення суду від 13 червня 2008 року та вдаючись до «правового пуризму», а саме до надмірно формального перегляду рішення, суд апеляційної інстанції порушив принцип правової визначеності та, керуючись припущеннями та мотивуючи скасування рішення формальними причинами, створив умови, за яких вона може бути позбавлена житла.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у складі судді Касаційного цивільного суду Мартєва С. Ю. відкрито касаційне провадження у справі, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2021 року у складі колегії суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М., справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 липня 2021 року у складі колегії суддів: Фаловської І. М., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., касаційне провадження у цій справі зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21).

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 23 березня 2023 року у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Мартєва С. Ю., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 березня 2023 року) визначено суддю-доповідача - Коломієць Г. В. та суддів, які входять до складу колегії: Воробйову І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2023 року поновлено касаційне провадження у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27 червня 1990 року Виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради народних депутатів прийнято рішення № 562 «Про затвердження списків житлових будинків, розташованих на зсувних ділянках у зонах можливого обвалення схилів балок та ярів Красноповстанченської балки», яким затверджено списки будинків, що знаходяться в зсувній зоні, зокрема, будинок АДРЕСА_1 .

За змістом додатку до вказаного рішення власником будинку АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 , з яким проживали його дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 .

27 березня 1992 року Виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради народних депутатів прийнято рішення № 418 «Про анулювання документації на домоволодіння», яким анульовано правовстановлюючу та технічну документацію на домоволодіння, зокрема, на будинок АДРЕСА_1 .

30 липня 1993 року на підставі розпорядження Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради Алтанець Надії Іванівні та ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 33, 34, 35).

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2008 року у справі № 2а-421/08 позов ОСОБА_1 до Бабушкінської у м. Дніпропетровську ради задоволено, визнано недійсним рішення Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради від 27 березня 2002 року № 418 в частині домоволодіння АДРЕСА_1 .

Згідно з листом Шевченківської (Бабушкінської) районної у місті Дніпрі ради від 31 січня 2017 року, 27 березня 2002 року засідання Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради не проводилося, рішення виконавчого комітету, датовані 27 березня 2002 року, відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_1 , після смерті якого відкрилась спадщина.

На підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 22 жовтня 2019 року дружина спадкодавця - ОСОБА_2 набула право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , що розташовано на земельній ділянці місцевої ради, площею 0,0635, кадастровий номер :02:303:0079.

У вказаному свідоцтві зазначено, що документом, що підтверджує право власності спадкодавця на вищезгадане домоволодіння є: рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2008 року, справа № 2-2527/08, зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14 вересня 2008 року; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий 14 вересня 2008 року за № 20221664 Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської обласної ради, реєстраційний номер: 24694487.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення відповідають не у повній мірі.

Вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, - Дніпровської міської ради на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2008 року, суд апеляційної інстанції вказав про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню як пропущений заявником з поважних причин, оскільки Дніпровська міська рада не брала участі у справі та отримала копію оскаржуваного рішення 05 грудня 2018 року.

Згідно з частиною другою статті 406 ЦПК України скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову.

В касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Кім Г. В. послалася, зокрема на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно поновив Дніпровській міській раді строк на апеляційне оскарження заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2008 року, оскільки станом на момент подання міською радою апеляційної скарги ЦПК України передбачав для органу місцевого самоврядування преклюзивний (присічний) річний строк на оскарження судового рішення (частина друга статті 358 ЦПК).

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії»).

Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «res judicata» (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Пунктом 13 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 294 ЦПК України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2008 року (далі - ЦПК України 2004 року), заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

У постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо строку на апеляційне оскарження судових рішень, сформульованих, зокрема в її постанові від 19 червня 2019 року у справі № 2-1678/05, та зауважила, що абзац третій частини третьої статті 297 ЦПК України у редакції Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» стосувався випадків, коли після спливу присічного строку рішення суду першої інстанції оскаржила сторона спору (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 70)), від імені якої у спірних правовідносинах діяв орган державної влади чи місцевого самоврядування, якщо така сторона брала участь у справі та була належно повідомленою про її розгляд.

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21) зазначено, що позивачка ініціювала спір про визнання права власності на земельну ділянку комунальної власності територіальної громади міста Львова. Ця ділянка, якою, за твердженням позивачки, користувався її батько, після його смерті нібито не ввійшла до складу спадкового майна. Міськрада діє у спірних матеріальних правовідносинах як представник інтересів власника земельної ділянки - відповідної територіальної громади. Але такого власника позивачка відповідачем не визначила. Територіальна громада міста Львова не брала участі у справі (не була її стороною), але щодо неї суд вирішив питання про її право власності. Тобто вона є стороною ініційованого позивачкою спору. Відповідачами визначені філія Центру державного земельну кадастру та територіальний орган Державного агентства земельних ресурсів України, які є неналежними за вимогою позивачки. Ні міськрада, ні інший орган місцевого самоврядування Львова не були залученими до участі у справі. З огляду на вказане для визначення межі строку на апеляційне оскарження абзац третій частини третьої статті 297 ЦПК України у редакції Закону № 4176-V незастосовний. Перебіг строку на апеляційне оскарження судового рішення від 07 серпня 2009 року для територіальної громади міста Львова розпочався згідно з матеріалами справи з моменту отримання копії цього рішення 03 вересня 2018 року. А 02 жовтня 2018 року Львівська міська рада подала таку скаргу. Тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано поновив їй строк на апеляційне оскарження з метою захисту прав та інтересів територіальної громади Львова.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За змістом частини другої та третьої статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 7-9 частини другої, пункту 4 частини четвертої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені: клопотання особи, яка подала скаргу; дата отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується; перелік документів та інших матеріалів, що додаються. До апеляційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції (за наявності).

Згідно з частинами другою-четвертою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу. Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

За таких обставин органи місцевого самоврядування у правовідносинах, які зачіпають право комунальної власності територіальної громади, діють як її представники та можуть звертатися до суду з метою захисту прав та інтересів територіальної громади, яку вони представляють.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Інститут процесуальних строків сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників справи та інших заінтересованих осіб добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Право на апеляційне оскарження судового рішення напряму залежить від обізнаності про наявність судового спору та своєчасності отримання судового рішення суду першої інстанції.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ.

Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 204/2113/14-ц (провадження № 61-27658св18), від 25 листопада 2020 року у справі № 2-9436/2007 (провадження № 61-10856св20).

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане заявником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Матеріалами цієї справи також підтверджується, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 02 грудня 2009 року № 297/52 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку» надано дозвіл Управлінню Держкомзему у м. Дніпропетровськ на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, громадянам м. Дніпропетровська згідно з додатком. Визначено, що розмір земельної ділянки, яка передається безоплатно громадянину у власність має максимально відповідати нормам, визначених статтею 121 ЗК України, тобто 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, крім випадків, коли розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим.

У додатку до рішення міської ради від 02 грудня 2009 року № 297/52 вказаний перелік земельних ділянок, щодо яких готуються проекти рішень виконавчого комітету та міської ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Під номером 595 вказано - ОСОБА_1 та зазначено адресу земельної ділянки - АДРЕСА_1 .

Однак апеляційний суд не звернув уваги на вищевказані обставини, не перевірив належним чином доводів Дніпровської міської ради про поважність причин пропуску строку (більше 10 років) на апеляційне оскарження рішення місцевого суду та не вирішував питання про залишення апеляційної скарги без руху з підстав, передбачених частиною третьою статті 357 ЦПК України.

Сам лише факт подання апеляційної скарги після спливу 10 років особою, не залученою до участі у справі, за відсутності належного обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зважаючи на наявність в матеріалах справи рішення Дніпропетровської міської ради від 02 грудня 2009 року № 297/52 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку», не може вважатися беззаперечною підставою для відкриття апеляційного провадження.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) вказано, що тлумачення норм національного законодавства, з урахуванням усталеної практики ЄСПЛ, свідчить, що апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Апеляційний суд невмотивовано поновив Дніпровській міській раді строк на апеляційне оскарження, оскільки не з`ясував належним чином, коли заявнику стало відомо про наявність заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2008 року.

У разі наявності підстав для поновлення строку, Дніпровському апеляційному суду слід розглянути справу по суті та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, з врахуванням доводів сторін і на підставі поданих ними доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на викладене у зв`язку з допущеними апеляційним судом вищенаведеними порушеннями норм процесуального права, що призвели до ухвалення незаконних судових рішень, наявні підстави для часткового задоволення касаційної скарги і скасування ухвал Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року й від 05 липня 2019 року та оскаржуваної постанови цього суду від 10 грудня 2019 року з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кім Ганни Володимирівни задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець