Справа № 715/389/23
Провадження № 2-др/715/3/23
ДОДАТКОВЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 квітня 2023 року смт. Глибока
Глибоцький районний суд Чернiвецької області
в складi: головуючого судді Маковійчук Ю.В.
секретар судового засідання Затолошна Р.В.
учасники судового процесу:
представник позивача ОСОБА_1
розглянувши у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення,-
В провадженні суду перебувала справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Рішенням суду від 20.03.2023 року позовні вимоги задоволено, шлюб між сторонами розірвано.
Представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення із відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу в сумі 12 500 гривень.
Представник позивача ОСОБА_1. в судовому засіданні просив суд заяву задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правову допомогу, посилаючись на обставини, що викладені ним у заяві.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому в силу вимог ст. ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд вважає, що справу можна розглянути в його відсутність.
Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).
Згідно з статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Представник позивача адвокат ОСОБА_1. на підтвердження розміру витрат позивача ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, надав:
- договір про надання правової допомоги від 02 лютого 2023 року, укладений між ним та ОСОБА_2 ;
- квитанцію до прибуткового касового ордеру
- акт від 25 березня 2023 року здачі-прийняття послуг, відповідно до якого загальна вартість виконаних послуг адвокатом становить 12 500 гри.
При цьому такі витрати складають з наступних витрат:
- зустріч та усна консультація з клієнтом (2 год.) - 1000 грн.
- підготовка направлення позовної заяви (8 год.) - 4 000 грн.,
- підготовка на направлення заяви про усунення недоліків (4 год.) - 2000 грн.,
- підготовка та направлення заяви до суду про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами суду (2 год.) - 1000 грн.,
- підготовка та направлення клопотання до суду (1 год.) - 500 грн.,
- підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення (4 год.) - 2000 грн.,
- підготовка клопотання про детальний опис робіт (2 год.) - 1000 грн.,
- представництво в суді по розгляду зави про ухвалення додаткового рішення (одне засідання) - 1000 грн.
Проаналізувавши вищевказаний опис робіт суд вважає, що вказана кількість витраченого часу адвокатом на надання правничої допомоги клієнту ОСОБА_2 є надмірною та не відповідає складності справи та критеріям розумності.
Крім того, у позовній заяві було заявлено попередній розрахунок витрат на правничу допомогу сумі 6 000 грн. Однак, подаючи заяву про ухвалення додаткового рішення представником позивача заявлено до відшкодування витрати на правову допомогу вже в сумі 12 500 грн., що значно перевищує орієнтований розрахунок таких витрат. При цьому представником позивача не доведено, що неможливо було передбачити перевищення таких витрат на час подання такого розрахунку.
З аналізу матеріалів справи вбачається, що представником позивача 03.02.2023 року направлено до суду позовну заяву про розірвання шлюбу в порядку, визначеному ч. 5 ст. 43 ЦПК України, яка була залишена без руху ухвалою суду від 08.02.2023 року у зв`язку із тим, що останнім в порушення ч. 7 ст. 43 та ч. 1 ст. 177 ЦПК не надав докази, надсилання листом з описом вкладення відповідачу копій поданих до суду документів. Після усунення вказаних недоліків, 22.02.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 20.03.2023 року. Сторонами подано зави до суду про розгляд справи у їх відсутність, тому 20.03.2023 року, за відсутності сторін було винесено рішення, яким позовні вимоги задоволено та шлюб розірвано.
Заява про ухвалення додаткового рішення з відповідними доказами була подана до суду 29.03.2023 року, тобто в строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
На думку суду наданий адвокатом розрахунок витрат на правову допомогу не відповідає критеріям співмірності складності справи, необхідності надання таких послуг, часу необхідному для адвокату на виконання відповідних робіт та обсягу наданих послуг, які на думку суду є штучно деталізованими та надмірно визначеними в часі.
Суд, виходячи із складності справи, пропорційності витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, та з урахуванням вимог ч. 3, 4 ст.141 ЦПК України, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 4 000 грн. у відшкодування понесених витрат на правничу допомогу.
Крім того, відповідно до вимог ст.142 ЦПК України, враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі позову, у розмірі 536 грн. 80 коп. та стягнути з відповідача на користь позивача 536 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування спалених нею судових витрат.
Виходячи із наведеного, керуючись ст.ст. 137, 141, 142, 246, 270, 354 ЦПК України, суд -
Заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканки с. Годилів Чернівецького району Чернівецької області 536 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування сплачених нею судових витрат та 4 000 (чотири тисячі) гривень в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 18 квітня 2023 року.
Суддя