Справа № 357/7190/23
Провадження № 2-о/357/253/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 липня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря Хоменко О. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Київській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

В С Т А Н О В И В :

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою, заінтересована особа: Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Київській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, яка мотивована тим, що відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 31.12.1996 року міським відділом № 2 Білоцерківського МУ ГУ МВС України в Київській області, він - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В даний час він звернувся до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Київській області з проханням прийняти документи для призначення пенсії по віку, подавши при цьому документи, які необхідні для призначення пенсії, зокрема військовий квиток НОМЕР_2 від 26.06.1987 року.

Під час вивчення спеціалістом Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Київській області поданих ним документів, з`ясувалось, що у військовому квитку маються розбіжності з паспортом в написанні його прізвища, зокрема, в паспорті серії НОМЕР_1 , виданим міським відділом № 2 Білоцерківського МУ ГУ МВС України в Київській області 31.12.1996 року, його прізвище вказано як « ОСОБА_2 », а у військовому квитку НОМЕР_2 від 26.06.1987 року, його прізвище вказано « ОСОБА_2 », що не збігається із записами в усіх інших документах.

У зв`язку з цим, управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі видало йому Рішення про відмову у призначенні пенсії №24 від 25.05.2023 року.

Вважає, що зазначена помилка у написанні його прізвища в військовому квитку виникла при перекладі з російської мови на українську.

На час оформлення зазначеного військового квитка, він не звертав увагу на правильність написання свого прізвища, і лише після звернення до Білоцерківського об`єднаного УПФУ Київської області виявив наявність помилки у військовому квитку, яка перешкоджає йому оформити пенсію.

З огляду на вищевикладене, він вимушений звернутися до суду для встановлення факту належності йому правовстановлюючого документу.

Просив суд встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 31 грудня 1996 року міським відділом №2 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області - військового квитка НОМЕР_2 від 26.06.1987 року ( а. с. 1-4 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2023 року (а.с. 17) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою судді від 16.06.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Київській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Постановлено проводити розгляд справи в порядку окремого провадження. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання на 11.07.2023 року ( а. с. 22 ).

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, 11.07.2023 року за вх. № 30647 судом отримано заяву останнього, в якій він просив провести розгляд справи у його відсутність. Подану заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підтримує та просить задовольнити (а.с. 26).

Заінтересована особа: Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Київській області в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належно і завчасно відповідно до вимог статті 128 ЦПК України.

Зазначене підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, з якого убачається, що ухвалу судді про відкриття провадження та заяву з додатками отримала особа за довіреністю 28.06.2023 року, що підтверджується її особистим підписом (а.с. 25).

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю ( ч. 10 ст. 128 ЦПК України ).

Жодних заяв чи клопотань від заінтересованої особи на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Неявка учасника справи, який належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання і від якого не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, не перешкоджає його розгляду.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, у відповідності до вищезазначеної норми, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якому розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого поряду їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Васильків Шполянського району Черкаської області, що підтверджується наявною в в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданим 13.04.1968 року (а.с. 10).

Вказане також підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданим Білоцерківським МВ № 2 Білоцерківського МУ ГУ МВС України в Київській області 31.12.1996 року, в якому прізвище, ім`я та по батькові заявника українською мовою зазначено « ОСОБА_1 », а російською мовою як « ОСОБА_1 » ( а. с.6).

З наявної в матеріалах справи копії дублікату військового квитка НОМЕР_2 , який виданий російською мовою, вбачається, що останній виданий Євпаторійським міським військовим комісаріатом Кримської області 26 червня 1987 року на ім`я « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с. 11-13).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.05.2023 року за № 24, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-Х11( а. с. 15 ).

Підставою такої відмови слугувало те, що до страхового стажу не враховано військовий квиток НОМЕР_2 від 26.06.1987 року, оскільки прізвище заявника не відповідає паспортним даним (Вдовица-Вдовиця).

Згідно експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/747-п від 02.06.2023 року український запис прізвища « ОСОБА_2 » та російський запис прізвища « ОСОБА_2 » є ідентичними.

Звертаючись до суду з вказаною заявою, заявник ОСОБА_1 просить суд встановити факт належності йому правовстановлюючого документа, а саме, встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 31 грудня 1996 року міським відділом №2 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області - військового квитка НОМЕР_2 від 26.06.1987 року.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» убачається, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Відповідно до чинного законодавства України, встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі (трудовій книжці) не збігаються з прізвищем, ім`ям, по-батькові цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, здійснюються у судовому порядку.

Отже, з наявних матеріалів справи вбачається, що дійсно при заповненні військового квитка на ім`я заявника було допущено помилку в написанні його прізвища внаслідок його неправильного перекладу на російську мову.

Тому, досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, суд достовірно встановив факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військового квитка НОМЕР_2 від 26.06.1987 року.

Встановлення факту належності військового квитка необхідно заявнику для призначення та отримання пенсії у встановленому законом порядку. Без встановлення факту належності військового квитка заявнику, останній позбавлений соціальної гарантії наданої державою, а саме на призначення та отримання пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

З наведених вище обставин, враховуючи, що заявник позбавлений можливості в інший спосіб захистити своє право, тому необхідно дійти висновку про наявність підстав для захисту його прав у судовому порядку.

Отже, з урахуванням зазначено, суд приходить до висновку, що знайшло підтвердження того факту, що саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 31 грудня 1996 року міським відділом №2 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області належить військовий квиток НОМЕР_2 від 26.06.1987 року.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд, при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка дали підстави для висновку, що вимоги заявника знайшли своє підтвердження в тому, що при заповненні військового квитка НОМЕР_2 від 26.06.1987 року , внаслідок невірного перекладу на російську мову, прізвище заявника помилково було зазначено як « ОСОБА_2 », тому, з метою захисту його особистих прав, суд встановив факт належності військового квитка, що в свою чергу надасть можливість заявнику реалізувати своє право на соціальну захищеність зі сторони держави Україна у вигляді призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-Х11.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 13, 89, ст. 211, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 263-265, 273, 293, 294, 315, 316, 353-355 ЦПК України, п.п.1, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, суд,

У Х В А Л И В :

Заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Київській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 31 грудня 1996 року міським відділом №2 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області - військового квитка НОМЕР_2 від 26.06.1987 року.

Судові витрати віднести за рахунок заявника.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

Заінтересована особа: Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Київській області ( адреса місцезнаходження: 09100, вул. Ярослава Мудрого, б. 2, м. Біла Церква, Київська область, ).

Повне судове рішення складено 11 липня 2023 року.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов