Справа № 706/711/23
2-з/706/5/23
У Х В А Л А

про забезпечення позову

04 липня 2023 року Христинівський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючого - судді Олійника М.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Рибчинецької Я.А.,

розглянувши заяву заступника керівника Уманської окружної прокуратури про забезпечення позову у цивільній справі за позовом заступника керівника Уманської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «МАЯК-АГРО», про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява заступника керівника Уманської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СТОВ «МАЯК-АГРО», про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації.

Заступник керівника Уманської окружної прокуратури просив припинити право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, посвідка на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , що видана 11.03.2014 р. органом 7101, адреса проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 , на частину земельної ділянки площею 3,8925 га, кадастровий номер :05:002:0025, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.11.2021 р. за № 45211547, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області.

Разом з позовною заявою заступник керівника Уманської окружної прокуратури звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив:

- накласти арешт на частину земельної ділянки площею 3, 8925 га, кадастровий номер :05:002:0025, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яке зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.11.2021 р. за № 45211547 за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246;

- заборонити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання 1/2 частини земельної ділянки площею 3, 8925 га, кадастровий номер :05:002:0025, з іншими земельними ділянками.

В обґрунтування заяви посилався на такі обставини.

Підставами звернення до суду стали порушення ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 ЗК України при використанні ОСОБА_1 спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації та зареєстрований на підставі посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , що видана 11.03.2014 р. органом № 7101, за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті його матері - ОСОБА_2 , 1922 року народження, відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі на земельну ділянку площею 3,8925 га, кадастровий номер :05:002:0025. Відповідач прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріального органу, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю реєстрації заповіту у Спадковому реєстрі. Рішенням Христинівського районного суду від 09.09.2021 р. у справі № 706/353/21 за відповідачем визнано право власності на частину земельної ділянки площею 3,89 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - :05:002:0025. У подальшому 17.11.2021 р. право власності ОСОБА_1 на частину земельної ділянки площею 3,89 га, кадастровий номер :05:002:0025, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 50091107. На підставі договору оренди від 20.02.2008 р., що укладений між СТОВ «МАЯК - АГРО» та спадкодавцем - ОСОБА_2 , земельна ділянка перебуває в користуванні у третьої особи. ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації. Згідно з наданою Христинівським сектором Державної міграційної служби в Черкаській області інформацією ОСОБА_1 паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документований, а тому вказана вище земельна ділянка не може перебувати у його власності. Враховуючи те, що відповідач отриману у спадок частину земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населеного пункту, добровільно упродовж встановленого законодавством України річного строку не відчужив, земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством ( ч. 4 ст. 81 ЗК України). Ця норма є імперативною та не передбачає винятків. На даний час продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України. Крім цього, воєнні дії, які ведуться на території України, вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у нашій державі, зокрема багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. Це в сукупності призведе до зниження врожайності, тому у цих умовах важливим є те, щоб кожна земельна ділянка, яка використовується з порушенням вимог законодавства, була безумовно повернута у власність держави. Будь-яке подальше відчуження ОСОБА_1 як громадянином Російської Федерації спірної земельної ділянки порушуватиме права держави в особі уповноваженого органу на її конфіскацію у власність держави, оскільки особливо в умовах воєнного часу дана земельна ділянка має використовуватись насамперед для забезпечення продовольчих потреб громадян України. Враховуючи викладене, а також те, що частина спірної земельної ділянки на даний час знаходяться у власності громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 з порушенням вказаних норм, є підстави длязабезпечення даного позову, оскільки існує можливість її відчуження третім особам, зміни конфігурації (об`єднання, поділу), вчинення інших дій, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про конфіскацію частини земельної ділянки. Це зумовлює необхідність у забезпеченні позову у вигляді заборони ОСОБА_1 відчужувати, розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання частини спірної земельної ділянки з іншими земельними ділянками (п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК). Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання рішення суду про конфіскацію частини земельної ділянки у власність держави, у разі задоволення судом позову, необхідним є також вжиття інших видів заходів забезпечення, незалежних від волі власника. Зокрема, для недопущення передачі речових прав на 1/2 частину земельної ділянки іншим особам адекватними заходами забезпечення є накладення на неї арешту та заборони вчинення реєстраційних дій щодо перетворення, поділу, об`єднання з іншими земельними ділянками (п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК).Оскільки зазначені види забезпечення позову не перешкоджають ОСОБА_1 володіти та користуватись спірною земельною ділянкою, у випадку відмови у позові про її конфіскацію на користь держави, йому не може бути завдано значних збитків, а забезпечення позову не створить жодних перешкод у їх відшкодуванні, тому підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд вважає, що заява підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з п. п. 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами ( ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Частиною 5 ст. 151 ЦПК України передбачено, що у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладення арешту на майно чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Тобто метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 р. у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Судом встановлено, що між сторонами наявний спір з приводу частини земельної ділянки площею 3, 8925 га, кадастровий номер :05:002:0025, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у зв`язку з чим прокурором подано до суду позов про конфіскацію частини спірної земельної ділянки.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.05.2023 р. вбачається, що спірна земельна ділянка належать на праві власності ОСОБА_1 , який є громадянином Російської Федерації.

За вказаного існує достатньо обґрунтоване припущення, що власник спірного майна, може розпорядитися ним, зокрема відчужити його іншим особам, що у подальшому може утруднити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, у випадку невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину земельну ділянку, існує достатньо обґрунтоване припущення, що власник спірного майна, може розпорядитися ним, зокрема відчужити його іншим особам, що у подальшому може утруднити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, обраний вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину земельну ділянку суд вважає обґрунтованим, оскільки накладення арешту на майно має на меті обмеження особи у праві розпоряджатися таким майном і його застосування не призведе до невиправданого обмеження майнових прав власника, оскільки арештоване майно фактично зберігається у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 р. у справі № 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.

Водночас накладення арешту на нерухоме майно забезпечить реальний захист прав позивача у випадку прийняття рішення на його користь.

Крім того, враховуючи, що предметом розгляду зазначеної справи є припинення права власності на частину земельної ділянки шляхом її конфіскації, суд вважає вимогу заявника про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_1 розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання частини земельної ділянки співмірною із заявленими позовними вимогами, вбачає імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у випадку незадоволення судом вказаного виду забезпечення позову.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, яких заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 149 - 153, 157 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву заступника керівника Уманської окружної прокуратури про забезпечення позову у цивільній справі за позовом заступника керівника Уманської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «МАЯК-АГРО», про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації задовольнити повністю.

Накласти арешт на частину земельної ділянки площею 3, 8925 га, кадастровий номер :05:002:0025, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яке зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.11.2021 року за № 45211547 за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246.

Заборонити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання 1/2 частини земельної ділянки площею 3, 8925 га, кадастровий номер :05:002:0025, з іншими земельними ділянками.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складений 07.07.2023 року.

Суддя:М. Ф. Олійник