Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретаря - Зілінської М.В.,

учасники справи:

представник позивача - адвокат Громадюк О.Р.,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідачів - адвокат Жигун С.С.,

відповідач ОСОБА_2 - не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Державної іпотечної установи - Притула Є.М. звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно заявлених позовних вимог представник позивача просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 51/П/49/2008-840 від 13 березня 2008 року, яка складає 600 790,70 грн, з яких: 331 009,10 грн - заборгованість по сумі основного боргу; 243 214,15 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом (набуті станом на 02 червня

2020 року); 26 567,45 грн - прострочена заборгованість за відсотками (за період з 02 червня 2020 року по 16 червень 2021 року).

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 13 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 51/П/49/2008-840, відповідно до якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 172 837,67 доларів США на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,59% річних, строком до 13 березня 2027 року. Згідно з пунктом 1.2. кредитного договору цільове використання кредиту: придбання цінних паперів - облігацій у бездокументарній формі випуску у кількості 13 705 штук, емітованих ТОВ «БКФ «Граніт» з номінальною вартістю кожної облігації 43,00 грн, з метою фінансування будівництва житлової нерухомості, згідно Договору купівлі-продажу цінних паперів № 31-3/08Б від 28 лютого 2008 року, що укладений між позичальником та продавцем цінних паперів ТОВ «БКФ «Граніт» та договору про резервування приміщення № 95-ПК від 28 лютого 2008 року, що укладений між позичальником та ТОВ «БКФ «Граніт» на підставі якого за позичальником резервується об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; витрати позичальника пов`язані з оформленням кредиту; оплата комісії за розрахунки за цим договором. Банк свої зобов`язання за Кредитним договором в частині надання кредиту виконав. В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором

13 березня 2008 року між банком та позичальником були укладені: договір застави майнових прав по договору купівлі - продажу цінних паперів № 31-3/08Б; договір застави цінних паперів № 49/2008-92. Крім того, в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 13 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки. 21 травня 2020 року між банком та Державною іпотечною установою був укладений договір відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1436, відповідно до якого позивачу відступлено право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідно, за кредитним договором, договорами застави та договором поруки. Пункт 14.1. договору відступлення передбачає, що відкладальною умовою, з якою сторони пов`язують набрання чинності цим договором та перехід прав вимоги за основними договорами від банку до нового кредитора/іпотекодержателя/заставодержателя, є - набрання законної сили ухвалою Господарського суду м. Києва в справі № 910/19158/16 про затвердження мирової угоди. Моментом настання відкладальної умови вважається - день набрання законної сили ухвалою Господарського суду м. Києва в справі № 910/19158/16 про затвердження мирової угоди. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02 червня 2020 року у справі №910/19158/16 була затверджена мирова угода, укладена 21 травня 2020 року між банком та позивачем, яка набрала законної сили 02 червня 2020 року. Листом від 05 червня 2020 року №2256/32/4 Державна іпотечна установа повідомила позичальника про факт відступлення прав вимоги та необхідність здійснення всіх платежів новому кредитору, який був отриманий позичальником особисто 17 червня 2020 року. На даний час відповідачем порушено умови п. 3.3. кредитного договору щодо своєчасної сплати кредиту та процентів за користування кредитом. На виконання п. 4.2.4. кредитного договору Державною іпотечною установою на останню відому зареєстровану адресу місця проживання відповідачів були направлені вимоги № 2662/15/3 від 25 червня 2021 року та №2661/15/3 від 25 червня 2021 року про дострокове повернення кредитних коштів, зазначені вище вимоги про дострокове повернення грошових коштів повернулася до позивача з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Станом

на 16 червня 2021 року сума заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем складає 600 790,70 грн з яких: 331 009,10 грн - заборгованість по сумі основного боргу; 243 214,15 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом (набуті станом

на 02 червня 2020 року); 26 567,45 грн - прострочена заборгованість за відсотками (за період з 02 червня 2020 року по 16 червень 2021 року). Представник позивача зазначає, що відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем за невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. (т.1 а.с.105-107)

08 лютого 2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача

ОСОБА_1 - адвоката Жигуна С.С. на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. У відзиві зазначено, що 13 березня 2008 року ОСОБА_1 уклав з ВАТ КБ «Надра» кредитний договір № 51/П/49/2008-840, за умовами якого отримав у КБ «Надра» цільовий кредит для купівлі квартири в розмірі 170 072,27 доларів США строком до 13 березня 2027 року. Для забезпечення цього кредиту банк уклав з ОСОБА_2 договір поруки. ОСОБА_1 , керуючись пунктом 4.4.1. договору, достроково виконав свої кредитні зобов`язання, сплативши останній платіж

16 вересня 2014 року, у зв`язку з чим у нього відсутня заборгованість за кредитним договором. В самому договорі фігурує сума 172 837,67 доларів США. Вказану суму позивач підтверджує двома меморіальними ордерами: на суму 859 084,91 грн (меморіальний ордер №1

від 13 березня 2008 року) та на суму 13 965,27 грн (меморіальний ордер №338 від 13 березня 2008 року). В першому ордері призначення платежу - перерахування коштів згідно договору купівлі-продажу облігацій №31-3/08Б від 28 лютого 2008 року, в другому - комісія за розрахунки згідно кредитного договору № 51/П/49/2008-840. У відзиві зазначено, що ОСОБА_1 отримав у КБ «Надра» саме 170 072,27 доларів США, які потім були конвертовані в 855 123,37 грн, а сума, яка фігурує в меморіальному ордері №1 - 859 084,91 грн не сходиться з розміром реально виданих коштів і враховує також додані до обміняних коштів власні в розмірі 3 961,54 грн. Також представник відповідача зазначає, що грошові кошти, вказані в меморіальному ордері №338 з призначенням платежу - комісія за розрахунки згідно кредитного договору, ОСОБА_1 в кредит не брав, доказів того, що відповідач є платником вказаної суми, немає. Представник відповідача вважає таку комісію незаконною, яка не може бути покладена на позичальника та бути частиною кредиту. Меморіальний ордер №338, за переконанням представника відповідача, є внутрішньобанківським документом, який свідчить про переведення коштів всередині банку самим банком без залучення ОСОБА_1 в якості платника. Також, посилаючись на положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», представник відповідача вважає нікчемними умови договору, що передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього закону. У відзиві зазначено, що з наведених вище підстав, грошові кошти, що зазначені в меморіальному ордері №338 не оплачувались відповідачем в силу законодавчої заборони. Проте, саме цю суму - 13 965,27 грн (еквівалент 2 765,40 доларів США) позивач додав до тіла кредиту. Також у відзиві зазначено, що відповідач погасив кредит достроково - на 12 років раніше визначеного договором терміну. Згідно квитанцій, на які посилається представник відповідача, за період з квітня 2008 року по вересень 2014 року ОСОБА_1 сплатив кредитодавцю 271 718,55 доларів США, з яких тіло кредиту 170 072,27 доларів США та 101 646,28 доларів США - відсотки. При цьому у відзиві зазначено, що поданий позивачем графік погашення кредиту не підписаний сторонами, отже не є частиною договору. Також представником стверджується, що графіку платежів банком відповідачеві взагалі надано не було. Стосовно доводів сторони позивача про дострокове стягнення заборгованості, у відзиві зазначено, що графік сторонами не підписувався, отже не доведено розміру мінімального платежу, що підлягав сплаті. (а.с.165-171)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2023 року у вказаній справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (т.1 а.с.196)

Представник позивача Державної іпотечної установи - адвокат Громадюк О.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та додатково зазначив, що при відступленні права вимоги, банк надав позивачу розрахунок заборгованості на відповідну дату, при складанні якого керувався умовами договору. Зазначив, що кредитний договір та вимога відповідачем не оспорювались. Також пояснив, що за відсутності у позивача відповідної ліцензії, розрахунок заборгованості за відсотками, після відступлення права вимоги, здійснювався у гривні за курсом НБУ на дату відступлення права вимоги. Також зазначив, що передбачена умовами договору комісія є комісією за переказ коштів на придбання цінних паперів, а наявна в матеріалах справи квитанція (а.с.179) відображає внутрішні операції банку. Крім того, пояснив, що розмір заборгованості, розрахований банком, на 95% збігається з квитанціями, наданими відповідачем, а нарахування заборгованості здійснювалось банком згідно графіку платежів і в певні періоди заборгованість погашалась відповідачем згідно графіку платежів, отже, на думку представника, відповідач був обізнаний про графік платежів. Також подав додаткові письмові пояснення, долучені до матеріалів справи (т.2 а.с.111-113).

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Жигун С.С. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, надав пояснення аналогічні доводам, наведеним у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що квитанція (т.1 а.с.179) відображає суму фактично одержаного кредиту в еквіваленті. Також зазначив, що погашення відповідачем заборгованості за квитанцією (т.1 а.с.180) не відображено в розрахунку заборгованості, складеному банком. Додатково пояснив, що останній платіж здійснювався відповідачем у відділення банку №9, проте відповідач не отримав документ, що підтверджував погашення кредиту, однак 6 років до відповідача не було заявлено жодної вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити та пояснив, що НБУ неодноразово проводив аукціони з купівлі валюти, для чого відповідач вносив до каси банку кошти - для придбання валюти з подальшим погашенням кредитної заборгованості, проте кошти, сплачені за квитанцією (т.1 а.с.180) були отримані банком для вказаної мети, однак не зараховані для погашення заборгованості та не повернуті відповідачеві, з приводу чого відповідач неодноразово письмово звертався до банку. Також відповідач пояснив, що ним була обрана квартира для придбання, відбулась домовленість з банком щодо отримання кредиту. Проте, банком було повідомлено, що забудовник не акредитований в банку, внаслідок чого дійшли згоди про визначення процентів в розмірі 12,59% річних. Також зазначив, що власними коштами сплачував комісію за видачу кредиту, можливо ще за щось. Крім того пояснив, що оскільки банк перебував у стані припинення та зв`язатися з працівниками банку не було можливості, а відповідач мав намір достроково повернути кредитні кошти, він сам розрахував суму, необхідну для погашення кредиту, виходячи із суми, яку, як вважає відповідач, видав банк виходячи із суми, яка вказана в заяві про видачу готівки. При цьому підтвердив, що перед підписанням договору був ознайомлений з його умовами - договір був ним прочитаний, проте суми ним не співставлялись. Додатково пояснив, що графіку погашення кредиту він не отримував, спочатку погашення ним заборгованості за кредитом збігалось із графіком платежів лише тому, що банк самостійно проводив списання заборгованості з його рахунку. Також подав додаткові письмові пояснення, долучені до матеріалів справи (т.1 а.с.211-215).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, її інтереси в суді представляв уповноважений представник - адвокат Жигун С.С.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_1 та представника відповідачів, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити процени.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом установлено, що 13 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та

ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 51/П/49/2008-840 (далі - кредитний договір), відповідно до якого банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 172 837,67 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою «Комфортне житло», з відсотковою ставкою за користування кредитом у розмірі 12,59% річних, строком

до 13 березня 2027 року. (т.1 а.с.11-16)

Згідно п. 1.2. кредитного договору, цільове використання кредиту: придбання цінних паперів - облігацій у бездокументарній формі випуску у кількості 13 705 штук, емітованих ТОВ «БКФ «Граніт» з номінальною вартістю кожної облігації 43,00 грн, з метою фінансування будівництва житлової нерухомості, згідно договору купівлі-продажу цінних паперів

№ 31-3/08Б від 28 лютого 2008 року, що укладений між позичальником та продавцем цінних паперів ТОВ «БКФ «Граніт» та договору про резервування приміщення № 95-ПК

від 28 лютого 2008 року, що укладений між позичальником та ТОВ «БКФ «Граніт» на підставі якого за позичальником резервується об`єкт нерухомості, розташований за адресою:

АДРЕСА_1 ; витрати позичальника пов`язані з оформленням кредиту; оплата комісії за розрахунки за цим договором.

При цьому в п. 1.5. кредитного договору визначено, що комісія за розрахунки за цим договором складає 1,60% від суми виданих коштів, зазначених в п. 1.1. за винятком суми виданої на оплату цієї комісії.

Щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає - (згідно додатку) (п.п.3.3.1. кредитного договору) (а.с.17-21).

Пунктом 3.3.3. кредитного договору визначено, що позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту, визначений у п.п. 3.3.1. цього договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу обумовлені кредитним договором грошові кошти, що підтверджується меморіальним ордером №1 від 13 березня 2008 року, з якого убачається перерахування 859 084,91 грн згідно договору купівлі-продажу облігацій № 31-3/08Б від 28 лютого 2008 року та меморіальним ордером №338 від 13 березня 2008 року, з якого убачається проведення оплати в сумі 13 965,27 грн з призначенням платежу: комісія за розрахунки згідно кредитного договору № 51/П/49/2008-840. (т.1 а.с. 22, 23)

При цьому, як з умов кредитного договору, так і з пояснень представника позивача та відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні, вбачається, що комісія за розрахунки, відображена в меморіальному ордері №338 від 13 березня 2008 року та передбачена умовами кредитного договору, як складова частина тіла кредиту, є комісією за переказ банком безготівкових коштів за договором купівлі-продажу облігацій № 31-3/08Б від 28 лютого 2008 року, оскільки продавець цінних паперів ТОВ «БКФ «Граніт» не був клієнтом банку.

Згідно зі ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором

№ 51/П/49/2008-840 від 13 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 були укладені: договір застави майнових прав по договору купівлі - продажу цінних паперів

№ 31-3/08Б; договір застави цінних паперів № 49/2008-92. (т.1 а.с.24-27, 28-30)

Крім того, в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 51/П/49/2008-840 від 13 березня 2008 року, цього ж числа між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, відповідно до п.1.1. якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 51/П/49/2008-840 від 13 березня

2008 року, в тому числі: повернути 13 березня 2027 року кредит у сумі 172 837,67 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитом із розрахунку 12,59% річних, сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором, сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). За умовами договору, поручитель повинен виконати зобов`язання в тому ж порядку, який встановлений для позичальника кредитним договором. (а.с.31-32)

За змістом п. 1.2. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Як визначено ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором бо законом. (ч. 1 ст. 516 ЦК України)

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В разі заміни кредитора у зобов`язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов`язання, тобто обсяг прав та обов`язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень даної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора.

21 травня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та Державною іпотечною установою (далі - ДІУ) був укладений договір відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., зареєстрований в реєстрі за № 1436, відповідно до якого банком відступлено позивачу належні банку права вимоги до боржників, поручителів тощо , згідно додатку №1 до цього договору. (т.1 а.с.33-35)

Згідно додатку №1 до договору відступлення прав вимоги від 21 травня 2020 року, до ДІУ перейшло, серед іншого, право вимоги до боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 за вищевказаними кредитним договором та договором поруки. (т.1 а.с.36)

Пункт 14.1. договору відступлення прав вимоги передбачає, що відкладальною умовою, з якою сторони пов`язують набрання чинності цим договором та перехід прав вимоги за основними договорами від банку до нового кредитора/іпотекодержателя/заставодержателя, є - набрання законної сили ухвалою Господарського суду м. Києва в справі № 910/19158/16 про затвердження мирової угоди. Моментом настання відкладальної умови вважається день набрання законної сили ухвалою Господарського суду м. Києва в справі № 910/19158/16 про затвердження мирової угоди.

За цим договором новий кредитор/іпотекодержатель/заставодержатель в день настання відкладальної умови, визначеної п.14.1. цього договору, набуває всі права за основними договорами. (п. 2. договору відступлення прав вимоги)

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02 червня 2020 року в справі №910/19158/16 була затверджена мирова угода, укладена між ПАТ «КБ «Надра» та ДІУ. Ухвала суду набрала законної сили. (т.1 а.с.37-46)

05 червня 2020 року на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення про відступлення прав вимоги (т.1 а.с.51-52), яке отримано вказаним відповідачем 17 червня

2020 року (т.1 а.с.53).

На підставі п. 4.2.4. кредитного договору ДІУ на адресу відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були направлені вимоги від 25 червня 2021 року про дострокове повернення кредитних коштів, які повернулись без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (т.1 а.с.54-66).

Як убачається з матеріалів справи, станом на дату відступлення права вимоги -

02 червня 2020 року банком здійснено розрахунок заборгованості за договором, з якого вбачається порушення позивальником ОСОБА_1 умов кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим, станом на вказану дату загальна сума заборгованості складає: 21 411,78 доларів США, що в еквіваленті становить 574 223,25 грн, з яких: 12342,75 доларів США (331 009,10 грн) - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена; 9 069,03 доларів США (243 214,15 грн) - заборгованість по сплаті відсотків, в тому числі прострочена (т.1 а.с.47-50).

Крім того, позивачем, як новим кредитором, з 02 червня 2020 року по 16 червня

2021 року нараховані прострочені відсотки за користування кредитом в сумі 26 567,45 грн. (т.1 а.с.10)

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ч.1 ст.627 ЦК України)

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 ЦК України)

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 ЦК України)

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

За ч. 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Заперечуючи проти задоволення позову сторона відповідачів посилається на те, що позивальником ОСОБА_1 достроково виконані взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, а кошти в сумі 13 965,27 грн, відображені в меморіальному ордері №338, відповідач в кредит не брав, при цьому встановлення в договорі комісії суперечить положенням абзацу другого частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина п`ята статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору)).

16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України N 3795-VI від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено нормою наступного змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Саме на цю редакцію Закону посилається представник відповідачів, як на безпідставність включення до умов кредитного договору комісії.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Разом з тим, як вже зазначалось вище, комісія за розрахунки, відображена в меморіальному ордері №338 від 13 березня 2008 року та передбачена умовами кредитного договору, як складова частина тіла кредиту, не є комісією в розумінні частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не є дією, вчиненою банком на власну користь, або дією, яку позичальник здійснює на користь банку, а є комісією за переказ банком безготівкових коштів за договором купівлі-продажу облігацій № 31-3/08Б від 28 лютого 2008 року, продавець яких (ТОВ «БКФ «Граніт») не був клієнтом банку, що не заперечувалось відповідачем ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що включення такої комісії до тіла кредиту не суперечить законодавству України.

Що стосується посилань у відзиві на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі №641/11984/15-ц, то у цій постанові була надана оцінка умовам кредитного договору, за якими передбачено, що при невиконанні позичальником умов, передбачених пунктом 2.2.11 договору, банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому позичальник сплачує банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку якщо кредит надається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Пунктом 7.1 кредитного договору у вказаній справі передбачалась сплата винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Таким чином, зазначена винагорода визнана платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними.

Отже правовий висновок, наведений у постанові Верховного Суду від 19 серпня

2020 року у справі №641/11984/15-ц справі не підлягає застосуванню до правовідносин, що розглядаються в даній справі.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Кредитний договір, який уклали сторони, відповідає вимогам чинного на той час законодавства та вільному волевиявленню сторін. Перед його укладенням позичальник ознайомився з його умовами, що не заперечувалось відповідачем ОСОБА_1 в судовому засіданні, висловив волевиявлення, підписавши договір, і тривалий час його виконував, у тому числі й шляхом внесення мінімальних платежів, передбачених додатком 1 до кредитного договору - графіком погашення кредиту, що вбачається як з розрахунку заборгованості (т.1 а.с.47-50) так і з наданих відповідачем ОСОБА_1 квитанцій (т.2 а.с.6-93). Це означає, що позичальник прийняв такі умови та вчиняв дії, спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Положеннями ч. 1 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

В порушення вищевказаних вимог закону відповідач ОСОБА_1 на власний розсуд змінив умови договору - самостійно визначив розмір кредиту та сплачував заборгованість, яку розраховував, виходячи лише з частини тіла кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитними зобов`язаннями.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

За умовами кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, інших платежів передбачених цим договором та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник, зокрема, не вніс мінімально необхідний платіж у термін, визначений п.3.3.3. цього договору (пп.4.2.4. кредитного договору).

З огляду на викладене, в розрізі даного спору вбачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеними кредитним договором і договором поруки, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником ОСОБА_1 умов кредитного договору, забезпеченого порукою ОСОБА_2 , у позивача, як у нового кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимагати достроково солідарного стягнення з відповідачів заборгованості по кредиту та відсоткам за користування кредитом.

Як убачається з матеріалів справи та наданих позивачем розрахунків, відповідачем ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору, забезпеченого порукою

ОСОБА_2 , в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на 16 червень 2021 року сума заборгованості відповідачів перед позивачем становить 600 790,70 грн та складається із: 21 411,78 доларів США, що в еквіваленті становить 574 223,25 грн, з яких: 12342,75 доларів США

(331 009,10 грн) - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена; 9 069,03 доларів США (243 214,15 грн) - заборгованість по сплаті відсотків, в тому числі прострочена (набута станом на 02 червня 2020 року), та 26 567,45 грн - прострочена заборгованість за відсотками (за період з 02 червня 2020 року по 16 червень 2021 року) (т.1 а.с.10, 47-50).

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, 06 серпня 2009 року ОСОБА_1 сплачено первісному кредитору 13 910,52 грн з призначенням платежу - купівля валюти для погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором

№ 51/П/49/2008-840 від 13 березня 2008 року (т.1 а.с.180), які не включені до розрахунку заборгованості банку (т.1 а.с.47-50).

При цьому інші здійснені відповідачем ОСОБА_1 06 березня, 03 квітня,

07 липня та 08 жовтня 2009 року (т.2 а.с. 17, 18, 24, 27) оплати на погашення заборгованості з аналогічним призначенням платежу до розрахунку заборгованості банком були включені.

Як убачається з матеріалів справи, 12 серпня 2009 року Національний банк України провів цільовий валютний аукціон, на якому було продано 39 542,00 доларів США 57 банкам, серед яких ВАТ КБ «Надра». Всім банкам, що брали участь у валютному аукціоні, долари США продавались за курсом 7,8 грн за 1 долар (т.1 а.с.181).

Доказів повернення банком ОСОБА_1 13 910,52 грн матеріали справи не містять.

Таким чином, за сплачені ОСОБА_1 банку 06 серпня 2009 року 13 910,52 грн мало відбутись погашення кредитної заборгованості на суму 1 783,40 доларів США, яка не була включена банком до розрахунку заборгованості.

Отже, виходячи з умов кредитного договору, визначених п.3.4., вказана сума підлягає відрахуванню від нарахованої банком заборгованості по процентам за користування кредитом. Тому заборгованість ОСОБА_1 по сплаті відсотків, в тому числі прострочена, набута станом на 02 червня 2020 року, становить 7 285,63 доларів США (9 069,03 доларів США - 1 783,40 доларів США), що в еквіваленті (відображеному в розрахунку заборгованості -

1 долар США = 26,8181 грн) на дату розрахунку становить 195 386,75 грн.

Таким чином вказана сума підлягає відрахуванню від заборгованості, нарахованої банком та заявленої до стягнення в даному судовому провадженні.

При ухваленні даного рішення суд, виходячи з положень ч.1 ст.13 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених позовних вимог, заборгованість підлягає стягненню в національній валюті України - гривні.

Що стосується доводів відповідача ОСОБА_1 про те, що ним 13 березня

2008 року було продано заяву на видачу готівки на суму 858 864,96 грн (т.1 а.с.178) та банк цього ж числа здійснив операцію по купівлі валюти на суму 855 123,37 грн (т.1 а.с.179), то це не впливає на розмір заборгованості позичальника перед банком, оскільки належними та допустимими доказами - меморіальними ордерами №1 та №338 від 13 березня 2008 року підтверджується надання банком позичальнику кредиту в розмірі, обумовленому кредитним договором, в сумі 859 084,91 грн - за договором купівлі-продажу облігацій № 31-3/08Б від 28 лютого 2008 року та в сумі 13 965,27 грн - комісія за розрахунки згідно кредитного договору № 51/П/49/2008-840. (т.1 а.с. 22, 23)

Щодо інших доводів сторін, викладених у заявах по суті справи, усних та письмових поясненнях, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з відповідачів підлягає солідарному стягненню заборгованість в загальному розмірі 552 963,30 грн, з яких: 331 009,10 грн - заборгованість по сумі основного боргу; 195 386,75 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 02 червня 2020 року; 26 567,45 грн - прострочена заборгованість за відсотками за період з 02 червня 2020 року по 16 червень 2021 року.

В порядку ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 4 147,22 грн.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 3, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 536, 546, 553, 554, 598, 599, 610-612, 615, 626, 627, 629, 651, 1048-1050, 1054 ЦК України, статтями 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 209, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Державної іпотечної установи (, місцезнаходження: м.Київ, бульвар Лесі України, буд. 34) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором № 51/П/49/2008-840 від 13 березня 2008 року в загальному розмірі 552 963,30 грн, з яких: 331 009,10 грн - заборгованість по сумі основного боргу; 195 386,75 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 02 червня 2020 року; 26 567,45 грн - прострочена заборгованість за відсотками за період з 02 червня 2020 року по

16 червень 2021 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 147,22 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 147,22 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 20 квітня 2023 року.

Суддя: