ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА

19 квітня 2023 року

м. Чернівці

справа № 727/5756/22

провадження №22-ц/822/27/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Лисака І.Н., Одинака О.О.

секретаря Паучек І.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2

за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучер Віталій Миколайович, про ухвалення додаткового рішення

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у липні 2022 року звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача.

Зазначав, що уклав з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 договір купівлі-продажу 5 блоків міжкімнатних дверей виробництва фабрики « ІНФОРМАЦІЯ_1 » модель МЛ-01 (ясень білий, скло бронзового кольору) від 8 лютого 2022 року, строк доставки товару становить 3-4 тижні.

Здійснив авансовий платіж в сумі 28200 грн.

Направив фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 18 червня 2022 року вимогу про доставлення замовлених дверей, або у разі неможливості повернення авансового платежу.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не виконав зобов`язання з доставки дверей та користується грошовими коштами.

Просив розірвати договір між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 купівлі-продажу 5 блоків міжкімнатних дверей виробництва фабрики « ІНФОРМАЦІЯ_1 » модель МЛ-01 (ясень білий, скло бронзового кольору) від 8 лютого 2022 року.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аванс в сумі 28200 грн. та моральну шкоду в сумі 35000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про повернення грошових коштів в сумі 28200 грн. залишено без розгляду.

У позові ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 13 березня 2023 року рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27 жовтня 2022 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення моральної шкоди скасовано.

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору задоволено.

Розірвано договір між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 купівлі-продажу 5 блоків міжкімнатних дверей виробництва фабрики « ІНФОРМАЦІЯ_1 » модель МЛ-01 (ясень білий, скло бронзового кольору) від 8 лютого 2022 року.

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задовольнено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучер В.М., у березні 2023 року звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення.

Просив стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 24000 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

На підставі п.1, 3, 4 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази давали пояснення, не ухвалено рішення; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до п.41 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» передбачено, що апеляційний суд має право ухвалити додаткове рішення за заявою особи, яка бере участь у справі, або з власної ініціативи в разі, якщо він скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове чи змінив його за наявності підстав, передбачених статтею 220 ЦПК.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 13 березня 2023 року не вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати, а отже, саме правові приписи, закріплені в наведеному Законі, підлягають застосуванню під час обчислення судового збору, його сплати, а також звільнення осіб від його сплати у випадках, визначених у статті 5 цього Закону.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене Законом України «Про судовий збір» (стаття 2 цього Закону).

Пільги щодо сплати судового збору визначені статтею 5 Закону України «Про судовий збір». При цьому передбачені в цій статті особи, які мають пільги щодо сплати судового збору, звільняються від його сплати під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, про що прямо зазначено в абзаці першому частини першої цієї статті.

Одночасно частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 160/15864/20 (провадження № 11-177апп21) зазначено, що стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів» підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством, і встановлює певні особливості судового захисту їх прав, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. У регулюванні сплати судового збору положення зазначеної норми права є спеціальними щодо положень статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки остання загалом урегульовує питання звільнення різних суб`єктів звернення до суду від сплати судового збору за різні процесуальні дії (об`єкти сплати судового збору) в судах усіх інстанцій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі № 761/24672/15-ц (провадження № 14-197цс18) вказано, що «у статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, у якому не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав. Разом з тим у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Системний і комплексний аналіз зазначених норм дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як «споживачі, які звернулися з позовними вимогами про захист порушених справ», у переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору, установленому в статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів, а саме Законом України «Про захист прав споживачів». Крім того, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову».

Отже, ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Підпунктом 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позовної заяви немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 202 року установлено на рівні 2 481 грн.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви з оспорюваної суми.

ОСОБА_1 пред`явлено вимогу немайнового характеру (розірвання договору) та вимогу майнового характеру (стягнення моральної шкоди).

Водночас ОСОБА_1 заявлено позовну вимогу про стягнення авансу як похідну від вимоги про розірвання договору.

Таким чином, ОСОБА_1 мав сплатити судовий збір за подачу позову в сумі 1984 грн. 80 коп. (992 грн. 40 коп. + 992 грн. 40 коп.), за подачу апеляційної скарги в сумі 2977 грн. 20 коп. (992 грн. 40 коп. + 992 грн. 40 коп.) х 150/100).

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 13 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору задоволено, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволено частково на суму 3000 грн., що становить 10% від суми заявлених вимог (3000 грн. х 100/30000 грн.).

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог відшкодуванню відповідачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на користь держави підлягає судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1091 грн. 64 коп. (99 грн. 24 коп. (992 грн. 40 коп. х 10/100) + 992 грн. 40 коп.), за подання апеляційної скарги в сумі 1637 грн. 46 коп. (1488 грн. 60 коп. (992 грн. 40 коп. х 150/100) + 148 грн. 86 коп. (1488 грн. 60 коп. х 10/100)).

Також слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання позовної заяви в сумі 893 грн. 16 коп. (1984 грн. 80 коп. - 1091 грн. 64 коп.), за подання апеляційної скарги в сумі 1339 грн. 74 коп. (2977 грн. 20 коп. - 1637 грн. 46 коп.).

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частинами 1, 3 статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У відповідності до пункту 1,2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частинами першою - третьою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Зі змісту статей 10 - 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

На підставі частини другої 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява, відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Зі змісту частини другої статті 134 ЦПК України вбачається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Таким чином відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

У цьому висновку суд звертається до правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 14 січня 2019 року у справі № 927/26/18.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучер В.М., до позовної заяви додано договір між Адвокатом Кучер В.М. та Соколенко М.О. про надання правової допомоги від 5 липня 2022 року.

Водночас ОСОБА_1 додано попередній розрахунок витрат на правову допомогу в сумі 24000 грн., акт, складений адвокатом Кучер В.М. та Соколенко М.О., про надання/отримання правової допомоги від 8 липня 2022 року.

Також у апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучер В.М., заявлено вимогу про розподіл судових витрат.

Разом з тим ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучер В.М., зроблено заяву та надано докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Отже, заяву про розподіл судових витрат зроблено ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучер В.М., до закінчення судових дебатів.

Згідно із частинами третьою, четвертою, п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (справа "East/West Alliance Limited" проти України") від 23 січня 2014 року).

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом з тим, у частині п`ятій наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

На підставі п.2.1 договору між адвокатом Кучер В.М. та Соколенко М.О. про надання правової допомоги від 5 липня 2022 року за одну годину надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплачувати адвокату гонорар (винагороду) із розрахунку 1200 грн.

За статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 вказано, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Згідно акту, складеного адвокатом Кучер В.М. та Соколенко М.О., про надання/отримання правової допомоги від 8 липня 2022 року адвокатом надано послуги з аналізу спірної ситуації, надання юридичної консультації та роз`яснення щодо захисту прав споживачів, розірвання договору, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди тривалістю 1 год. 30 хв. на суму 1800 грн., складення вимоги та позовної заяви, формування додатків тривалістю 8 год. вартістю 9600 грн., відправлення вимоги та позовної заяви з додатками з урахуванням часу на прибуття до відділення пошти та очікування (представництво) тривалістю 30 хв. вартістю 600 грн. на загальну суму 12000 грн.

Відповідно до акту, складеного адвокатом Кучер В.М. та Соколенко М.О., про надання/отримання правової допомоги від 15 березня 2023 року №2 адвокатом надано послуги з опрацювання відзиву на позовну заяву та доданих до нього доказів, складання відповіді на відзив тривалістю 2 год. вартістю 2400 грн., підготовки заяви про залишення позовної заяви в частині вимог без розгляду тривалістю 30 хв. вартістю 600 грн., підготовки заяви про допит позивача як свідка тривалістю 30 хв. вартістю 600 грн., участі у судових засіданнях в режимі відеоконференції в суді першої інстанції з урахуванням часу на підготовку до кожного із засідань в кількості 2 засідань вартістю 2400 грн., складання апеляційної скарги тривалістю 3 год. вартістю 3600 грн., участі у судових засіданнях в режимі відеоконференції в суді апеляційної інстанції з урахуванням часу на підготовку до кожного із засідань в кількості 2 засідань вартістю 2400 грн. на загальну суму 12000 грн.

Встановлено, що ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучер В.М., подано позовну заяву на 5-х аркушах.

До матеріалів справи приєднано вимогу ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 17 червня 2022 року на 2-х аркушах, клопотання адвоката Кучер В.М. про допит позивача в якості свідка на 1-му аркуші, подану ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучер В.М., відповідь на відзив ОСОБА_1 на 3-х аркушах.

Також ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучер В.М., подано апеляційну скаргу на 7-ми аркушах.

Вбачається, що такі послуги, як аналіз спірної ситуації, надання юридичної консультації та роз`яснення щодо захисту прав споживачів, розірвання договору, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди тривалістю 1 год. 30 хв. на суму 1800 грн., складення вимоги та позовної заяви, формування додатків тривалістю 8 год. вартістю 9600 грн., опрацювання відзиву на позовну заяву та доданих до нього доказів, складання відповіді на відзив тривалістю 2 год. вартістю 2400 грн., підготовки заяви про залишення позовної заяви в частині вимог без розгляду тривалістю 30 хв. вартістю 600 грн., підготовки заяви про допит позивача як свідка тривалістю 30 хв. вартістю 600 грн., складання апеляційної скарги тривалістю 3 год. вартістю 3600 грн., є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих послуг адвокатом Кучер В.М., часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).

З даних протоколу судового засідання у справі від 13 вересня 2022 року установлено, що воно тривало 35 хвилин (10:28:30 - 11:04:44) .

Відповідно протоколу судового засідання від 13 жовтня 2022 року воно тривало 31 хвилину (12:08:21 - 12:39:14).

На підставі протоколу судового засідання від 27 жовтня 2022 року тривалість судового засідання 39 хвилин (14:05:36 - 14:44:57).

Відтак, загальна кількість часу проведення судових засідань, у яких приймав участь представник позивача ОСОБА_3 у суді першої інстанції склав 1 годину 35 хвилин.

Крім того, представник позивача ОСОБА_3 приймав участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції 28 лютого 2023 року тривалістю 28 хвилин (11:21:06 - 11:49:54) та у судовому засіданні 13 березня 2023 року тривалістю 25 хвилин (10:01:23 - 10:26:06) загальною тривалістю 53 хвилини.

Ураховуючи складність справи та виконаних адвокатом Кучер В.М. робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значення справи для ОСОБА_1 , реальність надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), виходячи з конкретних обставин справи, ураховуючи принципи співмірності, а також відсутності клопотання відповідача щодо зменшення судових витрат з обґрунтуванням неспівмірності заявлених вимог, колегія суддів вважає справедливим відшкодування ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 5000 грн.

Також колегія суддів вважає наявними підстави для стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції на суму 3 000 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу на цю суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом Кучер В.М. обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру за відсутності клопотання відповідача щодо зменшення судових витрат.

Керуючись п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучер Віталій Миколайович, про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1091 грн. 64 коп., за подання апеляційної скарги в сумі 1637 грн. 46 коп.

Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання позовної заяви в сумі 893 грн. 16 коп., за подання апеляційної скарги в сумі 1339 грн. 74 коп.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 5000 грн., витрати на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції в сумі 3000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 20 квітня 2023 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді І. Н. Лисак

О. О. Одинак