У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 634/588/23

Провадження № 2/634/96/23

"12" липня 2023 р. смт Сахновщина Харківської області

Суддя Сахновщинського районного суду Харківської області Зимовський О.С., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пілігрім Петра Олександровича про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколаєнко Андрій Сергійович про визнання права на частину спільного майна подружжя та визнання недійсним договору дарування,

встановив:

04.07.2023 року до Сахновщинського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 , подана представником, адвокатом Пілігрім П.О., до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколаєнко А.С. про визнання права на частину спільного майна подружжя та визнання недійсним договору дарування.

Одночасно з поданням позовної заяви представником позивача, адвокатом Пілігрім П.О. подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

Ухвалою судді Сахновщинського районного суду Харківської області від 05.07.2023 року вказану заяву про забезпечення позову повернуто представнику позивача адвокату Пілігрім П.О.

11.07.2023 року представником позивача ОСОБА_3 , адвокатом Пілігрім П.О. до суду повторно подано заяву про забезпечення позову.

Заява обґрунтована тим, що 29.12.1995 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сахновщинського районного управління юстиції Харківської області, про що складено відповідний актовий запис № 117, який було розірвано 14.08.2015 року рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області

За час перебування у шлюбі за спільні кошти сторонами було придбано трактор Беларус-892, рік випуску - 2007, заводський номер НОМЕР_1 , двигун номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ; житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,9 м.кв., житлова площа 43 м.кв.; земельна ділянка під житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1225 га, за цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови, за кадастровим номером 6324855 100:00:010:0010.

Наразі колишня дружина позивача - ОСОБА_5 померла. Одночасно із цим 16.05.2015 року між ОСОБА_6 та її донькою - ОСОБА_2 укладено договір дарування №1149 від 16.05.2015 року житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . який був зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ніколенко А.С.

Крім того, відповідач є спадкоємцем першої черги за спадкодавцем ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину.

У зв`язку з такими обставинами виник спір стосовно визнання права власності на 1/2 частини майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме вказаного транспортного засобу, житлового будинку та земельної ділянки, у зв`язку із чим позивачем подано до суду відповідний позов про визнання права власності на 1/2 частини майна подружжя.

Забезпечення позову є необхідним, так як спірні трактор, житловий будинок та земельна ділянка знаходиться в розпорядженні та володінні відповідача ОСОБА_2 , яка може їх приховати, відчужити чи іншим способом розпорядитися ними до вирішення справи судом, крім того, на відповідача зареєстровано будинок, який також може бути відчужено або укладено договір іпотеки (іншого) без згоди позивача. Зазначені факти дають підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, заявник просить накласти арешт на трактор Беларус-892, рік випуску - 2007, заводський номер НОМЕР_1 , двигун номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ; житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,9 м.кв., житлова площа 43 м.кв.; земельна ділянка під житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1225 га, за цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови, за кадастровим номером 6324855 100:00:010:0010.

Відповідно до приписів ч.1 ст.153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши доводи позивача, суд приходить до висновку про те, що вимоги заяви підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

В статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Зміст та форма заяви відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, до заяви додано документ, що підтверджує сплату судового збору відповідно до п.п. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом першим ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов може забезпечуватися шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимогі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі №640/13156/18 (провадження № 61-7314св19) зробив правовий висновок, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників справи.

Згідно з витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 27.01.2023 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 29.12.1995 року укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сахновщинського районного управління юстиції Харківської області, про що складено відповідний актовий запис № 117, після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 присвоєно прізвище « ОСОБА_7 ». 14.08.2015 року рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області по цивільній справі № 634/777/15-ц, шлюб між ними розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.10.2007 року ОСОБА_6 придбала у ВАТ «Техноторг» трактор Беларус-892.

Згідно довідки Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області станом на 13.02.2023 року трактор колісний Беларус-892, рік випуску - 2007, заводський номер НОМЕР_1 , двигун номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_4 зареєстрований 24.10.2017 року за ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25.01.1996 року ОСОБА_4 , на підставі рішення Сахновщинської селищної ради народних депутатів від 27.12.1995 року №129, належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.02.2023 року земельна ділянка площею 0,1225 для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :00:010:0010 та житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,9 м.кв., житлова площа 43 м.кв. належать на праві власності ОСОБА_2 .

Як встановлено судом трактор колісний Беларус-892, рік випуску - 2007, заводський номер НОМЕР_1 , двигун номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_4 зареєстрований на ОСОБА_4 , та доказів його перереєстрації на нового власника ОСОБА_2 позивачем та його представником до суду не надано. Крім того, відсутні докази, що вказаний трактор перебуває у користуванні відповідача, тому суд не вбачає підстав для накладення арешту на вказаний транспортний засіб.

Разом з тим, суд зазначає, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог в частині нерухомого майна, тому суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно існує спір щодо права власності на вказане майно і невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Однак, враховуючи, принцип рівності часток подружжя у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності, суд вважає правильним задовольнити частково заяву про забезпечення позову та накласти арешт лише на частину спірних житлового будинку та земельної ділянки.

Спосіб забезпечення позову, про застосування якого просить заявник, є співмірним, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину земельної ділянки та житлового будинку, жодним чином не позбавляє власника права володіння ними. Також, арешт на частину земельної ділянки та житлового будинку ніяким чином не впливає на будь-чиє право користування вказаним майном.

Крім того, згідно п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Згідно із положенням ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком, лише, збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовить фактичного вирішення спору по суті, а у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ст. 158 ЦПК України). Крім того, відповідно до п. 13 ст.158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Отже, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності, наслідки арешту майна, правову підставу для арешту майна, характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів, виходячи із заявлених заявником предмету та підстав позову, суд приходить до висновку про те, що між сторонами дійсно існує спір, спірне нерухоме майно належить відповідачу, і невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача. Вимоги позивача в частині накладення арешту на нерухоме майно є співмірними із предметом позову, а вид такого забезпечення відповідає позовним вимогам повністю. Тому вимоги про забезпечення позову є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом накладення арешту на частину спірних житлового будинку та земельної ділянки.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 149-153, 157, 260-261 ЦПК України, суд,-

постановив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пілігрім Петра Олександровича про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколаєнко Андрій Сергійович про визнання права на частину спільного майна подружжя та визнання недійсним договору дарування - задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,9 м.кв., житлова площа 43 м.кв.

Накласти арешт на 1/2 частину земельної ділянки під житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1225 га, за цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови, за кадастровим номером 6324855 100:00:010:0010.

У задоволенні інших вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали суду направити до відома сторонам по справі, а державному реєстратору для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: