Справа № 129/2042/22
Провадження № 22-ц/801/515/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондар О. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 рокуСправа № 129/2042/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 22 грудня 2022 року у м. Гайсині суддею цього суду Бондар О.В., дата складання його повного тексту 28 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи його тим, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на момент подачі позову вони проживають окремо. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. В добровільному порядку вирішити питання з приводу сплати відповідачем коштів на утримання дитини сторонам не вдалось.

Пославшись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі 4 000 грн. але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов, у якому просив суд стягувати з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі 4 000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі 4 000 грн. але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 серпня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат щодо судового збору.

Не погодившись із ухваленим рішенням щодо задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення змінити, зменшивши розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 з 4 000 грн. до 2 000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 04 березня 2020 року батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони у справі (а.с. 6).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Гайсинської міської ради від 12 серпня 2022 року ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6а).

Згідно акту про встановлення фактичного проживання від 05 жовтня 2022 року, затвердженого міським головою м. Гайсин, ОСОБА_4 станом на 05 жовтня 2022 року проживав разом з матір`ю ОСОБА_2 ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 39).

Довідка Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №4 м. Гайсина від 23 вересня 2022 року № 04/67 видана про те, що ОСОБА_3 займається вихованням та навчанням онука ОСОБА_4 , учня 1-а класу (а.с. 40).

Відповідно до закордонних паспортів ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_4 , проїзних квитків на їх ім`я від 31 жовтня 2022 року на проїзд з м. Вінниці (Україна) до м. Вроцлава (Польща), ОСОБА_1 разом із своїм сином прибули в Польщу 01 листопада 2022 року (а.с.76-80).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

За умовами ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ст. ст. 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частинами 1, 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України).

Суд першої інстанції, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, у тому числі й щодо її утримання, дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, встановивши вказані обставини, зокрема, що дитина сторін у справі проживає разом із ОСОБА_1 , враховуючи матеріальне становище ОСОБА_2 , зокрема те, що будь-яких доказів на підтвердження його поганого стану здоров`я чи наявності в нього на утриманні інших малолітніх, неповнолітніх дітей, або ж непрацездатних членів сім`ї матеріали справи не містять, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини сторін у справі, становить 4 000 грн. на місяць, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що запис у трудовій книжці ОСОБА_2 свідчить про те, що він офіційно є безробітний, а тому не має змоги сплачувати аліменти, є необґрунтованими, оскільки такий запис не підтверджує відсутність у нього будь-якого іншого доходу. Скаржник не надав, а матеріали справи не містять доказів скрутного матеріального становища ОСОБА_2 , що унеможливлює сплату ним аліментів на утримання неповнолітнього сина, який потребує матеріальної допомоги, у визначеному рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2022 року розмірі.

Твердження скаржника про те, що судом першої інстанції не досліджувались докази, які підтверджують дохід ОСОБА_1 , є безпідставними, оскільки в даному випадку вирішується питання щодо утримання дитини батьком.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він та його представник не були повідомлені про дату та час розгляду справи спростовуються текстом цієї ж апеляційної скарги, у якій скаржником зазначено, що його адвоката Задніпровську С.В. про дату та час розгляду справи повідомив представник ОСОБА_1 адвокат Гетьман А.В. За таких обставин, підстав вважати, що ОСОБА_2 та його представник не були повідомлені про дату та час розгляду справи апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (справа «Олександр Шевченко проти України» (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та справа «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine), заява N 50966/99, рішення від 14 жовтня 2003 року).

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що для отримання інформації щодо стану розгляду судової справи та прийнятих судових рішень функціонує офіційний веб-портал «Судова влада України», за допомогою якого будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи та стадії її розгляду.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухавала суду першої інстанції від 07 грудня 2022 року про призначення справи до розгляду на 22 грудня 2022 року о 10 год. 00 хв. була надіслана судом до цього реєстру 07 грудня 2022 року та опублікована 08 грудня 2022 року. Тобто, за умови достатньої зацікавленості та здійснення відповідного моніторингу судових рішень, ОСОБА_2 та його представник у суді першої інстанції адвокат Задніпровська С.В. мали достатньо часу для того, щоб ознайомитись із змістом цієї ухвали та прибути до суду у судове засідання у вказаний день та час.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді Т. Б. Сало

М. М. Якименко