головуючий у суді І інстанції Остапчук Т.В.
провадження № 22-ц/824/3577/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Національного банку України на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року про зупинення провадження

у справі за позовом Національного банку України до ОСОБА_1 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року Національний банк України звернувся до Печерського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», про стягнення заборгованості.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 04 травня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за указаним позовом, призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року провадження у цій справі зупинено до ухвалення Великою Палатою Верховного Суду остаточного рішення у справі № 522/179/16-ц за позовом Національного банку України до ОСОБА_2 , ПАТ «Імексбанк», за участю третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення заборгованості.

Суд першої інстанції мотивував постановлену ухвалу тим, що правовідносини у справі № 522/179/16-ц, що знаходиться на розгляді у Великої Палати Верховного Суду, мають подібні правовідносини, зокрема, тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, зокрема, що застосування положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у поєднанні з положеннями частини 4 статті 559 ЦК України, у редакції до набрання чинності Законом № 2478-VІІІ, що полягає у визначенні моменту, з якого починається перебіг шестимісячного строку для пред`явлення кредитором вимоги до поручителя за зобов`язаннями боржника - банку в ліквідації: з моменту початку процедури ліквідації банку чи з моменту акцептування кредиторських вимог за основним зобов`язанням, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Національний банк України подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зупиняючи провадження у цій справі, суд першої інстанції не вказав у чому полягає подібність спірних правовідносин у вказаних справах та можливий вплив результату розгляду подібної справи на розгляд справи, що переглядається.

Позивач вважає помилковими висновки суду першої інстанції про подібність правовідносин в цій справі, та у справі № 522/179/16-ц, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки відповідачем не ставиться питання про пропуск строку, передбаченого частиною 4 статті 559 ЦК України.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Чугунова М.В. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду про зупинення провадження без змін.

Відзив мотивований тим, що в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 522/179/16-ц описана виключна правова проблема щодо застосування положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у поєднанні з положеннями частини 4 статті 559 ЦК України, що полягає у визначенні моменту, з якого починається перебіг шестимісячного строку для пред`явлення кредитором вимоги до поручителя за зобов`язаннями боржника банку в ліквідації. Печерським районним судом міста Києва постановлено ухвали про зупинення провадження з цих же підстав у ряді аналогічних справ, однак Національним банком України оскаржено лише три з них, що свідчить про непослідовну поведінку позивача.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги наухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю вказаних у пункті 10 частини 1 статті 252 ЦПК України підстав для зупиненння, оскільки Великою Палатою Верховного Суду переглядається судове рішення у подібних правовідносинах у іншій справі № 522/179/16-ц за позовом Національного банку України до ОСОБА_2 , ПАТ «Імексбанк», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Апеляційний суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). До того ж зміст правовідносин із метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування схожої (ідентичної) справи на розгляді у суді касаційної інстанції та припущення про те, що рішення у ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме об`єктивна неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Передаючи на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільну справу № 522/179/16-ц (провадження № 61-1319св21), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду посилався на наявність виключної правової проблеми щодо застосування положень Закону № 4452-VI у поєднанні з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, у редакції до набрання чинності Законом № 2478-VIII, полягає у визначенні моменту, з якого починається перебіг шестимісячного строку для пред`явлення кредитором вимоги до поручителя за зобов`язаннями боржника - банку в ліквідації: з моменту початку процедури ліквідації банку чи з моменту акцептування кредиторських вимог за основним зобов`язанням.

Разом із тим, з матеріалів справи та зі змісту відзиву представника відповідача на апеляційну скаргу не вбачається, що відповідачем заявлялося про пропущення позивачем строку, передбаченого частиною 4 статті 559 ЦК України.

Крім цього судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не обґрунтовано наявність об`єктивної неможливості розгляду справи № 757/22295/17-ц до перегляду судового рішення у справі № 522/179/16-ц Великою Палатою Верховного Суду, а лише зазначено посилання на тотожність предмету та підстав позову.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції неналежним чином визначив подібність правовідносин у зазначених справах, а отже і неможливість розгляду цієї справи до розгляду іншої справи, у зв`язку із чим зупинив провадження у справі всупереч принципу розумності строків розгляду справи.

Апеляційний суд вважає, що постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до частини 1 статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії апеляційним судом не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Національного банку України задовольнити.

Ухвалу на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська