Справа №303/1437/23
2/303/245/23
ряд. стат. звіту №38
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Мирошниченка Ю.М.

за участю секретаря судових засідань Лукач К.М.,

розглянувши цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором, укладеним між нею та ТОВ «Авентус Україна» 15 березня 2021 року, право вимоги за яким перейшло до нього на підставі договору факторингу. Сума заборгованості станом на 29.08.2022 р. складає 38020,52 грн., з яких тіло кредиту 12050 грн., проценти за користування кредитом 25970,52 грн.

Відповідачка позов не визнає, заперечує укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів.

Позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).

Згідно з пунктом шостим частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Водночас одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 9 Закону «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту (частина друга статті 9 Закону «Про споживче кредитування»). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою).

Як убачається з матеріалів справи, ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а. с. 5, 6).

15 березня 2021 року відповідачка ознайомилася з паспортом споживчого кредиту, інформацією про умови кредитування та орієнтовною загальною вартістю кредиту, наданими з урахуванням обраних нею умов кредиту (а. с. 15, 16).

Того ж дня відповідачка акцептувала оферту, внаслідок чого сторонами укладено договір № 3827434 (далі Договір) про надання споживчого кредиту (а. с. 8-10), сума якого становить 12050 грн. (п. 1.3). Строк кредиту 30 днів (п. 1.4).

Стандартна процента ставка становить 1,90% на день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2. Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п. 4.2. Договору.

Знижена процентна ставка 1,425% на день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач у межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк (п. 1.5, 1.5.1).

Укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і відключення до Веб-сайту/ІТС Товариства (п. 1.1).

За умовами Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту (п. 2.1). Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним (п. 9.2).

Договір містить реквізити сторін, зокрема прізвище, ім`я та по батькові відповідачки, серію та номер її паспорта, дату його видачі, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу реєстрації місця проживання, дату народження, номери телефонів і адресу електронної пошти, номер платіжної картки.

Паспорт споживчого кредиту, кредитний договір і графік платежів підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора М149990 15.03.2021 р. о 23.20.15.

На підставі договору на переказ коштів № ВП-20417-1 від 20.04.2017 р. ТОВ «ФК «Вей фор пей» за дорученням ТОВ «Авентус Україна здійснило успішний переказ коштів на картки клієнтів, зокрема 15.03.2021 р. на суму 12050 грн., маска картки НОМЕР_2 , код авторизації 052480, номер транзакції в системі WayForPay credatplus-16129005 (а. с. 17).

Пунктом 5.1 (3) Договору передбачено право кредитора укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договорами факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з договором факторингу № 18/10/2021 від 18 жовтня 2021 року право вимоги за кредитним Договором набуло ТОВ «Українські фінансові операції» (а. с. 19-23).

23 лютого 2022 року позивачкою на виконання кредитних зобов`язань перераховано на рахунок ТОВ «Українські фінансові операції» 1503,48 грн. (а. с. 28).

За договором факторингу № 1 від 11 липня 2022 року права кредитора за Договором перейшли до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (а. с. 31-34).

Таким чином, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких убачається, що 15 березня 2021 року між сторонами був укладений в електронній формі кредитний договір № 3827434, умови якого кредитором виконані. Натомість відповідачка у передбачений договором строк заборгованість не повернула, з в`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої 29.08.2022 р. складає 38020,52 грн., з яких тіло кредиту 12050 грн., проценти за користування кредитом 25970,52 грн. (а. с. 24-26).

Попри те, що закон покладає на обидві сторони обов`язок щодо подання суду доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, наведені факти відповідачка належними та допустимими доказами не спростувала.

Зокрема, доводи відповідачки щодо непідписання нею Договору за допомогою електронного цифрового підпису не можуть бути взяті до уваги, оскільки спірний договір укладено з використанням нею електронного підпису одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Як зазначалось, Договір містить персональні дані позивачки, адресу електронної пошти та номери телефонів. Однак, доказів надання цих даних не відповідачкою, а іншою особою, зокрема відомостей про звернення до правоохоронних органів у зв`язку із такими обставинами нею до суду не надано.

Відповідачка не заперечувала, що вказані номери телефонів належить їй, або що на час укладення Договору вона втратила вказані засоби зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування.

Так само не становило для відповідачки складнощів, і в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком, надати докази щодо неналежності їй банківської карти із зазначеними в Договорі реквізитами та спростування твердження позивача щодо того, що 23 лютого 2022 року нею здійснено платіж на виконання кредитних зобов`язань, який свідчать про визнання боргу.

Водночас відповідно до пункту 4.2.2 Договору пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із зазначених у Договорі способів.

Твердження відповідачки щодо відсутності допустимих доказів на підтвердження отримання нею кредиту є неспроможним, оскільки спростовується наведеними вище відомостями оператора послуг платіжної інфраструктури. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 р. (справа № 404/502/18), від 09.09.2020 р. (справа № 732/670/19), від 12.01.2021 р. (справа № 524/5556/19). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Щодо доводів відповідачки про невідповідність наданих позивачем доказів вимогам статті 100 ЦПК України суд зазначає, що не є порушенням норм процесуального права недослідження оригіналу електронних доказів за наявності в матеріалах справи паперових копії цих доказів та відсутності обґрунтованих сумнів у їхній відповідності оригіналу.

Оскільки позивач надав суду належним чином завірену паперову копію Договору, матеріали справи не містять клопотань про витребування оригіналів електронних доказів, суд не вбачає підстав для висновку про порушення положень частини п`ятої статті 100 ЦПК України.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд при перегляді цивільної справи № 234/7723/20 (постанова від 17.01.2022 р.).

Отже, з огляду на те, що позичальниця взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, а саме: за кредитним договором № 3827434 від 15 березня 2021 року на загальну суму 38020,52 грн., з яких тіло кредиту 12050 грн., проценти за користування кредитом 25970,52 грн.

Ухваливши рішення по суті справи суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України, згідно з частиною першою якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягають стягненню 2684 грн. судового збору.

Крім того, звертаючись до суду, позивач навів попередній розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, вартість якої становить 8000 грн.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, з-поміж іншого належать витрати на професійну правничу допомогу (частина третя статті 133 ЦПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (частина перша статті 134 ЦПК України).

Нормами статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог співмірності суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року адвокатом Крюковою М.В., ордер адвоката на надання правової допомоги у цій справі, звіт про надання правової допомоги та рахунок на її оплату, з яких убачається, що за збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 , складення позовної заяви та подання її до суду позивач сплатив адвокату 8000 грн. (а. с. 44-48).

За змістом норм частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова Верховного суду від 24.01.2022 . у справі № 757/36628/16-ц).

Таким чином, позивачем відповідно до статті 81 ЦПК України доведено надання йому адвокатом вказаних послуг та їхню вартість, що підлягає стягненню з відповідачки у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 76-81, 89, 229, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості у розмірі 38 020 (тридцять вісім тисяч двадцять) гривень 52 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» сплачений судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні та витрати на правову допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», місцезнаходження м.Київ, вул. Загородня, буд.15, офіс 118/2, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 11.07.2023 року.

Головуючий Юрій Мирошниченко