Головуючий у І інстанції Опанасюк І.О.
Провадження №88-ц/824/20/2023 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 16 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

20 лютого 2023 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана його представником ОСОБА_3 , про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 16 червня 2022 року, постановленої у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Обгрунтовуючи заяву, заявник посилався на те, що постанова Київського апеляційного суду від 16 червня 2022 року, якою було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 та скасовано рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року, ґрунтується виключно на висновку Служби у справах дітей виконавчого комітету Переяславської міської ради від 23.02.2021 року за №07/21, яким рекомендовано встановити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом із матір`ю ОСОБА_2 . Інші докази, на підставі яких скасовано рішення суду першої інстанції, у справі відсутні.

Проте, 30.11.2022 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області у справі №373/1300/22 була винесена окрема ухвала, яку було направлено до Переяславської міської ради, Виконавчого комітету Переяславської міської ради, Служби у справах дітей та сім`ї Переяславської міської ради для вжиття заходів з метою усунення виявлених судом порушень та запобігання їх повторенню; зобов`язано повідомити Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в місячний строк про вжиті заходи. Окрема ухвала не оскаржувалася та набрала законної сили.

Вказаною ухвалою було встановлено, що наданийу справі №373/1300/22 представницею позивачки висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 від 23.02.2021 №39 на №07/21 від 18.02.2021, який підписано начальником служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Переяславської міської ради Катериною Лой, не подавався до органу опіки та піклування та ним не приймалось у зв`язку з цим висновком будь-якого рішення.

При цьому, згідно з абзацом 8 пункту 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866, після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Судом також встановлено, що Положення про службу у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, затверджене рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 26.01.2017 №72-30-УІІ, не наділяє цю службу повноваженнями на винесення таких висновків.

Згідно з частиною 1 статті 56 ЦК України, органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Зважаючи на викладене, служба у справах дітей та сім`ї не мала повноважень направляти зазначений висновок представниці позивачки, а мала його спрямувати до органу опіки та піклування - Виконавчого комітету Переяславської міської ради, який мав би на підставі цього висновку прийняти (чи не прийняти) відповідне рішення.

Таким чином, один та єдиний доказ, на підставі якого було скасоване рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31.08.2021 року у справі №373/1234/20, - висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 від 23.02.2021 року №39, одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, та визнаний судом недопустимим у справі №373/1300/22.

Вищевказані обставини не були та не могли бути відомі заявнику на момент розгляду справи №373/1234/20 судом, разом з тим, вони прямо та безпосередньо впливають на прийняту апеляційним судом постанову від 16 червня 2022 року, оскільки у разі неврахування апеляційним судом вищевказаного висновку, підстави для скасування рішення суду першої інстанції були б відсутні.

З вищенаведених обставин заявник просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У відзиві на заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, представник ОСОБА_2 - адвокат Невмержицька І.М. просила у задоволенні заяви відмовити, а постанову апеляційного суду від 16 червня 2022 року - залишити в силі, як законну та обґрунтовану.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Чичиркін А.О. заяву підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Невмержицька І.М. в апеляційному суді просила у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити, а постанову апеляційного суду від 16 червня 2022 року - залишити в силі, як законну та обґрунтовану з підстав, викладених у відзиві на заяву.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку про відмову у її задоволенні, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею, - матір`ю ОСОБА_2 , посилаючись на те, що вона з 25 липня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , від якого має малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сімейне життя у сторін не склалося через різні погляди на життя та виховання сина. На початку 2019 року чоловік перестав матеріально забезпечувати дружину, яка перебувала у декретній відпустці, а також перестав надавати кошти для загальних потреб дитини.

З метою забезпечення нормального рівня життя - купівлі ліків, одягу, продуктів харчування, у січні 2019 року позивач працевлаштувалася на роботу у м. Києві.

Однак, після того, як позивачка почала працювати в м. Києві, стосунки між подружжям різко погіршились, подружнє життя супроводжувалось сварками та образами на адресу позивачки.

28.06.2019 року позивачка повернулась додому за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідач у грубій формі повідомив, що дружину до будинку не впустить, дитину матері не покаже. Позивачка відразу викликала працівників поліції та повідомила про вчинення кримінального правопорушення, що полягало у погрозі фізичною розправою та приховуванні сина від неї.

Саме з того часу позивачка жодного разу не змогла потрапити до спільного житла, де залишись абсолютно всі її речі (одяг, особисті речі, предмети побуту, посуд тощо), на будь-які прохання віддати ці речі відповідач відказує, що нічого віддавати не збирається, у зв`язку з цим позивачка почала винаймати житло в м. Києві, де і працювала.

02.07.2019 року при черговій спробі потрапити у спільний будинок та забрати сина відповідач ОСОБА_1 знову почав погрожувати дружині фізичним насиллям, у зв`язку з чим знову було викликано поліцію та подано відповідну заяву.

Починаючи з серпня 2019 року, позивачка приїздила до сина на вихідні та разом з батьками відповідача спілкувалась з дитиною виключно з дозволу відповідача.

Оскільки шлюб між сторонами вже неможливо було зберегти, ОСОБА_2 звернулась до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області із заявою про розірвання шлюбу. Рішенням від 14.11.2019 року по справі № 167/1782/19 шлюб між сторонами було розірвано.

За вмовлянням позивачки з початку листопада та до середини грудня 2019 року малолітній син проживав з матір`ю у місті Києві за адресою: АДРЕСА_2 .

Протягом 2020 року дитина проживала то з позивачкою, то з відповідачем. Кожного разу позивачка вмовляла відповідача побачити свою дитину і провести із сином час.

На день звернення з позовом до суду дитина позивачки та відповідача проживає разом із матір`ю. Син зарахований до дитячого садочку № 455 в м. Києві.

В той же час, ОСОБА_1 проживає разом із іншою жінкою та її дитиною у будинку, який був придбаний позивачкою та відповідачем під час шлюбу та є їх сумісною власністю. І звичайно, інтересам дитини не відповідає фактичний стан речей - відсутність розуміння власного дому, виховування дитини іншою чужою жінкою, в той час, коли позивачка проживає сама і абсолютно здатна виховувати власного сина та доглядати за ним.

Усі зустрічі позивачки з відповідачем супроводжуються погрозами від останнього про те, що дитину матір більше не побачить. Усі приїзди з метою побачення з сином супроводжуються сварками. Погрози та конфлікти щодо проживання сина разом з матір`ю тільки посилюються і позивач має обґрунтовані побоювання, що колишній чоловік дійсно може фізично обмежити спілкування позивача з її дитиною, коли в черговий раз візьме дитину до себе.

Позивач у позові посилалась на те, що вона якнайкращим чином виконує свої батьківські обов`язки щодо сина, піклується про його фізичне та психологічне здоров`я, інтелектуальний та фізичний розвиток, належним чином утримує сина, забезпечує його усім необхідним: одягом, іграшками, іншими речами, належним рівнем харчування та проживання.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 через представника - адвоката Невмержицьку І.М. подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просиларішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

ПостановоюКиївськогоапеляційного суду від 16 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року скасоване та ухвалене нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 . Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`юОСОБА_2 .

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, відхилив висновок, складений Службою у справах дітей виконавчого комітету Переяславської міської ради від 23 лютого 2021 року № 07/21, про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 з матір`ю, зазначивши, що він є однобічним, ґрунтується лише на доводах матері дитини, а викладені в ньому факти нічим не підтверджуються. Разом з тим, зі змісту висновку вбачається, що працівники служби неодноразово спілкувалися з обома батьками, проводили з ними роз`яснювальні бесіди та володіють ситуацією, що склалася між сторонами даної справи. При цьому у висновку зазначено і про особисту прихильність малолітнього ОСОБА_4 саме до матері та надано належну оцінку виконанню нею своїх батьківських обов`язків щодо сина. Крім того, висновок про визначення місця проживання дитини узгоджується з іншими наявними у справі доказами, які позитивно характеризують особупозивачки ОСОБА_2 , як матері, підтверджують створення нею належних умов для проживання та виховання малолітнього сина, доводять її відповідальне ставлення до своїх обов`язків та наявність між нею та сином тісного психологічного зв`язку.

Наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, ОСОБА_1 вчиняє протиправні дії по відношенню до матері свого сина, порушує її права, як матері, порушує рівність прав батьків щодо дитини. ОСОБА_2 забезпечена житлом, працює і має дохід, при цьому, вона не втрачала контакт з сином та хоче брати активну участь в процесі його виховання, не чинить перешкод батьку у спілкуванні з сином. У зв`язку з наведеним, визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме стабільності і урегульованості відносин та створить для дитини найкращі умови для фізичного, психічного та духовного розвитку.

У заяві про перегляд за нововиявленими обставинами постанови апеляційного суду від 16 червня 2022 року заявник посилається на те, що висновок служби у справах дітей виконавчого комітету Переяславської міської ради від 23 лютого 2021 року № 07/21 про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 з матір`ю визнаний неналежним у іншій справі з тих підстав, що він не був переданий службою у справах дітей після його складення для розгляду органу опіки та піклування, яким є виконавчий комітет Переяславської міської ради.

З приводу цього колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вказані правові норми передбачають, що це мають бути обставини, які є істотними, тобто такими, що якби вони були відомі раніше, то суд ухвалив би інше рішення; вони є нововиявленими, а не новими обставинами, тобто, існували на час розгляду судом спору; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Правєдная проти Росії» від 18 листопада 2004 року зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у даній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Доводи, зазначені в заяві ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами фактично зводяться до переоцінки доказів, яким, на його думку, суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку, поклавши в основу рішення неналежний доказ.

Однак, таке формулювання заявником підстав для звернення до суду у порядку статті 423 ЦПК України суперечить законодавчому визначенню та тлумаченню поняття «нововиявлені обставини», яке полягає у тому, що це повинні бути саме істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції надавав оцінку висновку Служби у справах дітей виконавчого комітету Переяславської міської ради від 23 лютого 2021 року № 07/21 про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 з матір`ю, зазначивши, що він є однобічним, ґрунтується лише на доводах однієї сторони.

Суд апеляційної інстанції у постанові від 16 червня 2022 року також оцінив зазначений доказ, зазначивши, що висновок про визначення місця проживання дитини узгоджується з іншими наявними у справі доказами, які позитивно характеризують особу позивача, як матері, підтверджують створення нею належних умов для проживання та виховання малолітнього сина, доводять її відповідальне ставлення до своїх обов`язків та наявність між нею та сином тісного психологічного зв`язку.

Відповідачем належних, допустимих та достатніх доказів, які б спростували докази, надані позивачем, суду надано не було, відтак, апеляційний суд визнав помилковим відхилення судом в якості доказу висновку про визначення місця проживання дитини, складеного Службою у справах дітей виконавчого комітету Переяславської міської ради від 23.02.2021 року за №07/21, який є повним, вмотивованим та таким, що узгоджується з іншими наявними у справі доказами.

Верховний Суд в постанові від 19 жовтня 2022 року (том 2, а.с158-166) у цій справі також не знайшов підстав вважати судові рішення ухваленими на підставі недопустимих доказів (п. 4 ч. 4 ст. 411 Цивільного процесуального кодексу України) та, погодившись з висновками апеляційного суду, залишив постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2022 року без змін.

Таким чином, суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій вже надали оцінку доказу - висновку Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Переяславської міської ради №07/21 від 23.02.2021 року, в сукупності з іншими доказами, в тому числі щодо його допустимості.

З огляду на вищевказане доводи заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами зводяться до переоцінки одного з доказів на предмет його допустимості, повторюють доводи відповідача, які наводилися ним в якості заперечення проти позовних вимог та не містять посилань на нові обставини, які існували, однак не були відомі сторонам чи суду на час ухвалення рішення. Таким чином, на думку колегії суддів, зазначені заявником підстави перегляду постанови апеляційного суду не являються підставами для її перегляду за нововиявленими обставинами у розумінні статті 423 ЦПК України.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, inter alia, який, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру». Скасування остаточного судового рішення у даній справі було б невиправданим. (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є необґрунтованою, оскільки наведені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

З огляду на те, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не містить доводів, що свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 423 ЦПК України для її задоволення та скасування судового рішення, що переглядається, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 необхідно відмовити та залишити постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2022 року в силі.

Керуючись ст.ст. 423-429 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 16 червня 2022 року - відмовити та залишити постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2022 року в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: