Справа № 216/5096/17
провадження 2-др/216/8/23
УХВАЛА

іменем України

10 квітня 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю

секретаря судового засідання Гулковського О.С.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі судових засідань №4 приміщення суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №216/5096/17 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах якої діє ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Центрально-Міської районної у місті ради про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2023 року у задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах якої діє ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Центрально-Міської районної у місті ради про стягнення заборгованості відмовлено.

Відповідач звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу.

Учасники справи в судове засідання не викликались. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення слід відмовити, з наступних підстав та мотивів.

Згідно зі ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Як вбачається з рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.03.2023, у задоволені позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах якої діє ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Центрально-Міської районної у місті ради про стягнення заборгованості відмовлено.

Проте, як вбачається з матеріалів справи представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив суд відмовити в задоволенні позову та зобов`язати позивача покласти на депозит суду забезпечення витрат на правничу допомогу в розмірі 23000 грн. При цьому, протягом усього розгляду справи стороною відповідача будь-які докази на підтвердження понесення таких витрат надані не були.

Таким чином, процес передбачає необхідність подачі стороною до суду попереднього розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі подачі стороною такого розрахунку на більш пізніх стадіях, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З цього приводу Верховний Суд притримується позиції, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

Так, у ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020 зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Крім того, у справі № 922/676/21 Верховним Судом у постанові від 14.12.2021, окремо звертається увага, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу саме з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У якості доказів у більшості випадків достатньо надати суду договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень. Цю позицію підтримав у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №19/64/2012/5003 від 31.01.2019, зазначивши, що «суд апеляційної інстанції, врахувавши те, що відповідачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, правомірно виніс додаткову постанову, якою задовольнив заяву про відшкодування судових витрат на оплату послуг адвоката».

Отже, процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, окремо існує норма щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу - з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В останнє судове засідання, в якому було ухвалено рішення, відповідач та його представник будь-які докази на підтвердження понесення судових витрат (договорів, рахунків тощо), як і клопотання про подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, не надавали.

Враховуючи викладене, оскільки не вбачається підстав, встановлених законом за наявності яких суд має ухвалити додаткове рішення, суд вважає за необхідне відмовити відповідачу в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки під час судового розгляду справи представником відповідача було надано лише договір про надання юридичних послуг, з якого не можливо встановити дійсний обсяг робіт та розмір здійснених адвокатом витрат, а додаткових доказів (акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень) відповідач до суду не надав.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 247, 260, 270 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити в прийнятті додаткового рішення у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах якої діє ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Центрально-Міської районної у місті ради про стягнення заборгованості.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ