Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7795/21 Головуючий у 1-й інст. Адамович О.Й.
Категорія 47 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Галацевич О.М.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/7795/21 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі державної казначейської служби України, Житомирської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Житомирській області про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями та діями органів досудового розслідування та прокуратури, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Адамовича О.Й. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 7110759,00 грн., з яких: 110759,00 грн матеріальної шкоди та 7000000,00 грн моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що 17.08.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені матеріали кримінального провадження за №0000407 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, в межах якого 17.08.2014 ОСОБА_1 було затримано та старшим слідчим СВ Попільнянського РВ УМВС України в Житомирській області старшим лейтенантом міліції Лакизюком О.С. вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України. Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.02.2017 у справі №288/113/15-к ОСОБА_1 було виправдано, у зв`язку з недоведеністю вчинення такого кримінального правопорушення, та визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 13.06.2017 у справі №288/113/15-к скасовано вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.02.2017 та призначено новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. 01 грудня 2017 року ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області позивача тимчасово залишено в слідчому ізоляторі при Житомирській установі виконання покарань №8 до розгляду кримінального провадження №288/113/15-к по обвинуваченню ОСОБА_1 за п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України по суті. Вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 31.07.2019 у справі №288/113/15-к, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27.11.2019, позивача було виправдано, у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, та визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення. Постановою Верховного Суду від 29.04.2021 у справі №288/113/15-к ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 27.11.2021 залишено без змін.

Обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди, представник позивача посилається на те, що він перебував 71 місяць 25 днів під незаконним слідством (з 17.08.2014 по 11.08.2020 ). Протягом 29 місяців 20 днів незаконно утримувався під вартою, тобто незаконно був позбавлений волі. За час перебування під вартою захворів на невиліковні хвороби - вірусний гепатит та ВІЛ. За час незаконного позбавлення волі втратив соціальні зв`язки, тобто втратив місце проживання, після звільнення 06.02.2017 змушений був шукати нове місце проживання, та за новим місцем проживання стався конфлікт між ним та ОСОБА_3 , внаслідок даного конфлікту останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, які потягли смерть потерпілого, а він вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 07.07.2017 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців. Вирок набрав законної сили 23.11.2017, однак на підставі ухвали Баранівського районного суду Житомирської області від 01.12.2017 його залишено в слідчому ізоляторі при Житомирській установі виконання покарань № 8 до розгляду кримінального провадження №288/113/15-к по його обвинуваченню за п.п 12, 13 ч.2 ст .155 Кримінального кодексу України по суті де він перебував до 21.01.2020.

Моральна шкода, завдана позивачу, також полягала в приниженні його честі, гідності, втраті здоров`я, втраті друзів, соціальних зв`язків, що стало причиною вчинення кримінального правопорушення, відчуття повної несправедливості щодо незаконного переслідування. Він був змушений постійно виправдовуватись перед рідними, знайомими та друзями. Став закритим по характеру, відлюдкуватим, погано спав, втратив апетит, втратив сенс до свого життя, перебував в постійному стресі, очікуючи що його незаконно засудять за надуманий злочин, який він не вчиняв. Втратив можливість приймати участь у вихованні та утриманні своїх дітей. Вважає, що всі завдані йому моральні страждання повинні бути оцінені та відшкодовані в розмірі не менш ніж 7000000,00 гривень. Також вказував, що незаконним слідством позивачу була нанесена матеріальна шкода, що обумовлена численними обставинами, а саме протягом 29 місяців 20 днів незаконного утримування під вартою він був позбавлений можливості заробітку (з 17.08.2014 по 06.02.2017), що складає 110759,00 грн, виходячи з середньої заробітної плати по Вінницькій області.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07 березня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 450000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти вимог відмовлено. Судові витрати у вигляді судового збору компенсовано за рахунок держави.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи у стягненні матеріальної шкоди, суд першої інстанції дійшов до невірного висновку, що на момент затримання ОСОБА_1 ніде не працював, а тому матеріальна шкода не підлягає відшкодуванню. Якби ОСОБА_1 незаконно не був позбавлений волі, шляхом утримання в слідчому ізоляторі, він мав би змогу працювати та отримувати заробітну плату. Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, судом першої інстанції невірно було визначено період, який ОСОБА_1 перебував під незаконним слідством. Зазначає, що притягнення до кримінальної відповідальності охоплює також стадію перегляду судових рішень в касаційному порядку відносно засуджених та виправданих. Судом першої інстанції не було враховано час 29 місяців 20 днів перебування під вартою та захворювання на невиліковну хворобу.

05 червня 2023 року Житомирська обласна прокуратура надіслала відзив, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07.03.2023 залишити без змін. Зазначає, що позивачем надано докази, що свідчать про його перебування під слідством та судом, але не доведено належним чином факту спричинення моральної шкоди та необґрунтовано її розмір, не долучено доказів щодо розміру заподіяної шкоди в розмірі 7000000,00 грн. Стосовно вимог про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 110759,00 грн., то вказує, що позивачем зазначалося, що він перебуваючи під вартою був позбавлений можливого заробітку. Разом з тим, судом першої інстанції вірно враховано, що ОСОБА_1 не було відсторонено від посади, обшуки за місцем його роботи та проживання не проводилися, арешт на його майно не накладався. Крім того, факт, що ОСОБА_1 не працював підтверджено вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 31.07.2019. Відтак, до позовної заяви не долучено належних та допустимих доказів, щодо факту перебування позивача у будь-яких трудових відносинах. Відсутність документального підтвердження вимог про відшкодування можливого втраченого заробітку свідчить про їх необґрунтованість.

У відзиві Головне управління Національної поліції в Житомирській області зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції повно з`ясував та дослідив всі обставини справи, а прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 серпня 2014 року ОСОБА_1 , був затриманий і в цей же день йому повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000407 від 17.08.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч.2 ст.115 КК України.

Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі №288/113/15-к від 06.02.2017, визнано невинуватим ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 2 п.п.12,13 КК України та виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні злочину. Звільнено ОСОБА_1 негайно з-під варти у залі суду.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області №288/113/15-к від 13.06.2017 апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Кулик О.В. задоволено, вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.02.2017 щодо ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд в Андрушівському районному суді Житомирської області.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що перебуваючи на свободі ОСОБА_1 13.03.2017 був затриманий в межах іншого кримінального провадження за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Так, вироком Брусилівського районного суду Житомирської області у справі №288/505/17 від 07.07.2017 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді позбавленні волі строком на 7 років 6 місяців. Також вироком ухвалено обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін до вступу вироку в законну силу. Строк позбавлення волі ОСОБА_1 рахувати з 13 березня 2017 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_1 у строк відбуття покарання строк тримання під вартою: з 13 березня 2017 року до 20 червня 2017 року - з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі; з 21 червня 2017 року з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області №288/113/15-к від 01.12.2017 тимчасово залишено ОСОБА_1 , засудженого вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 07.07.2017 за ст.121 ч.2, ст.72 ч.5 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, в слідчому ізоляторі при Житомирській установі виконання покарань №8 до розгляду кримінального провадження №288/113/15-к по обвинуваченню ОСОБА_1 за п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України по суті.

Вироком Баранівського районного суду Житомирської області у справі №288/113/15-к від 31.07.2019 ОСОБА_1 визнано невинуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України та виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду у справі №288/113/15-к від 27.11.2019 апеляційну скаргу прокурора Греська Г.С. залишено без задоволення, а вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 31.07.2019 щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у справі №288/113/15-к від 11.08.2020 ухвалу Житомирського апеляційного суду від 27.11.2019 щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області - без задоволення.

Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області у справі №288/113/15-к від 15.02.2021 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України за вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 31.07.2019 відмовлено.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Щодо визначення строку перебування під слідством та судом.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі №1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Визначаючи строк перебування ОСОБА_1 під судом і слідством, суд першої інстанції вважав, що його початком є 17 серпня 2014 року (дата затримання/повідомлення про підозру) та останнім днем перебування під слідством і судом є - 27 листопада 2019 року (дата набрання вироком суду законної сили).

Відповідно до частини четвертої статті 532 КПК України судові рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Враховуючи наведене, особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили судовим рішенням, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції.

Суд першої інстанції наведене врахував та дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом з 17 серпня 2014 року, тобто з дати затримання/повідомлення про підозру та до проголошення ухвали Житомирського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року, тобто 63 місяці 10 днів, а строк розгляду справи судом касаційної інстанції не входить у період перебування особи під слідством та судом.

З огляду на наведене колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 перебував під слідством і судом з 17 серпня 2014 року по 11 серпня 2020 року (дата постанови Верховного Суду у справі №288/113/15-к).

Щодо правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат.

Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 31 липня 2019 року, залишеного ухвалою Житомирського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року без змін ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за п.п. 12, 13 ч.2 ст.115 КК України та виправдано за недоведеністю його участі у вчинення злочину.

Відтак, позивач набув право на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 01 січня 2023 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 6700 грн.

Враховуючи, що позивач перебував під слідством та судом 63 місяці 10 днів, гарантований законодавством України мінімальний розмір шкоди становить 424333,33 грн ( з розрахунку 6700,00 грн х 63 м.10 дн.)

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі №6-2203цс15 вказано, що «відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції вказав, що стягнення моральної шкоди належить здійснити у більшому розмірі, ніж мінімально визначений законом, із урахуванням того, що позивач тривалий час перебував під вартою, слідством та судом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належних доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що позивач незаконно перебував під слідством і судом, у зв`язку з чим йому завдано моральної шкоди, розмір якої судом визначено з урахуванням його доведеності позивачем, заявлених ним вимог та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Зважаючи на наведене, доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення розрахункової величини під час обрахунку розміру відшкодування моральної шкоди відхиляються колегією суддів.

Щодо правових підстав для відшкодування матеріальної шкоди (упущеної вигоди).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пред`являючи позов про відшкодування матеріальної шкоди (упущеної вигоди, як середнього заробітку) в розмірі 110759,00 грн позивач зазначав, що протягом 29 місяців 20 днів незаконно утримувався під вартою та був позбавлений можливого заробітку з 17.08.2014 по 06.02.2017.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Отже за правилами статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач до затримання та під час перебування під слідством та судом не був офіційно працевлаштований.

Оскільки позивач пов`язував вимоги про відшкодуванням матеріальної шкоди (упущеної вигоди) з можливим отримання заробітної плати, а до затримання він не працював, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене та те, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на їх законність та обґрунтованість не впливають, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції- без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 липня 2023 року.

Головуючий

Судді