ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3858/23 Справа № 185/349/22 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2022 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги Товариства мотивовані тим, що 29 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № , у відповідності до якого останній отримав кошти у розмірі 742 681,39 грн. із нарахуванням процентів та користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 29 квітня 2019 року. 13 червня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу №13/06/16, яким було відступлено право вимоги за зазначеним кредитним договором. 29 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» та Товариством з обмеженою «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу №29/01/19-2, яким було відступлено право вимоги за зазначеним кредитним договором. ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, сума заборгованості в межах 3-х річного терміну з 29 березня 2016 року по 29 квітня 2019 року складає 24 307,99 грн., з яких: основна сума кредиту (тіло) 27 023,86 грн.; проценти за користування кредитом 4,39 грн., а також індекс інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 29 січня 2019 року по 16 грудня 2021 року у розмірі 7 279,74 грн..

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму кредитної заборгованості.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду мотивоване тим, що заборгованість за кредитним договором № від 29 квітня 2014 року, в межах строку позовної давності, за період з 30 грудня 2018 року по 29 квітня 2019 року складає 3 532,25 грн., та сплачена відповідачем у повному обсязі ще до звернення позивача з позовом до суду, а тому відсутні підстави для стягнення вказаної заборгованості.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Апелянт вказує, що про порушення відповідачем зобов`язань товариство дізналось лише з моменту переходу права вимоги до компанії, тобто з моменту укладення Договору факторингу від 29 січня 2029 року та передачі всієї документації до Нового кредитора. Крім того, апелянт зазначає, що стягнута за виконавчим написом сума пішла в рахунок погашення відступленої суми боргу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2022 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 29 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , у відповідності до якого останній отримав кошти у розмірі 42 681,39 грн. із нарахуванням процентів та користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних, комісії у розмірі 2,1% від суми кредиту щомісячно, строком до 29 квітня 2019 року.

Згідно з Додатком до Кредитного договору, встановлено графік платежів, відповідно до якого ОСОБА_1 повинен сплачувати щомісячні платежі у сумі 712,00 грн. протягом трьох місяців (з травня по липень 2014 року), та в подальшому щомісячно у розмірі 1 608,31 грн., який складається із тіла кредиту, процентів та комісії (останній платіж у сумі 1 580,56 грн.) до 29 квітня 2019 року.

13 червня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу №13/06/16, яким було відступлено право вимоги за зазначеним кредитним договором ТОВ «Довіра та Гарантія» на загальну суму 47 067,94 грн..

29 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» та Товариством з обмеженою «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу №29/01/19-2, яким було відступлено право вимоги за зазначеним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на загальну суму 47 067,94 грн..

Відповідно розрахунку, наданого позивачем, сума заборгованості відповідача за кредитним договором № від 29 квітня 2014 року за період з 29 березня 2016 року по 29 квітня 2019 року складає 24 307,99 грн., з яких: основна сума кредиту (тіло) 27 023,86 грн.; проценти за користування кредитом 4,39 грн., а також індекс інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 29 січня 2019 року по 16 грудня 2021 року у розмірі 7 279,74 грн..

Згідно п. 1.5.4. кредитного договору, в разі порушення позичальником строків або суми сплати будь-якого з щомісячних платежів, банк мас право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором. В цьому разі позичальнику рекомендованим листом надсилається вимога. Підстави виникнення права на вимоги повернення споживчого кредиту, строк виплат якого ще не настав регулюються чинним законодавством.

У відповідності до п. 1.5.5. кредитного договору, якщо банк на основі умов даного договору вимагає повернення споживчого кредиту, таке повернення здійснюється позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання вимоги.

Згідно п. 1.5.6. кредитного договору, у випадку невиконання позичальником умов вимоги, банк має право звернутись до відповідного суду для стягнення заборгованості за кредитним договором у примусовому порядку.

18 лютого 2019 року після другого відступлення права вимоги, ОСОБА_1 було надіслано повідомлення про відступлення прав вимоги з вимогою необхідності сплатити суму заборгованості 47 067,94 грн. (35 058,47 грн. заборгованість за тілом кредиту, 12 009,46 грн. заборгованість за відсотками) новому кредитору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (пункт 3.17. кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 29 квітня 2019 року (пункт 1 кредитного договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів для основної заборгованості, процентів за користування кредитом, комісії.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу.

Оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання черговими платежами впродовж строку кредитування, то перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Таким чином, за наведених умов, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу, строк позовної давності до частини щомісячних платежів, які повинні бути сплачені з 30 грудня 2018 року (сума кредиту та проценти) не пропущено, оскільки кредитор звернувся з позовною заявою 06 січня 2022 року (30 грудня 2021 року згідно штампу на поштовому конверті).

Отже, боржник згідно умов кредитного договору за щомісячними платежами, які повинні були бути сплачені з 30 грудня 2018 року по 29 квітня 2019 року (кінцевий строк повернення кредиту) згідно графіку повинен був сплатити: 3 532,16 грн. основана сума кредиту; 0,09 грн. проценти за користування кредитом.

Встановлено, що у період з 19 серпня 2020 року по 22 жовтня 2020 року за кредитним договором № від 29 квітня 2014 року на користь ТОВ «Прайм Альянс» приватним виконавцем Осельським Є.С. були здійснені платежі у загальному розмірі 11 510,57 грн. в порядку примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, вчиненого 08 лютого 2020 року, який рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Позивачем не заперечувався факт отримання зазначених грошових коштів.

Встановивши, що заборгованість за кредитним договором № від 29 квітня 2014 року, в межах строку позовної давності, за період з 30 грудня 2018 року по 29 квітня 2019 року складає 3 532,25 грн., та сплачена у повному обсязі відповідачем в порядку примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір та взагалі наявність заборгованості за кредитним договором.

Доводи апелянта в скарзі про те, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, про порушення відповідачем зобов`язань товариство дізналось лише з моменту переходу права вимоги до компанії, тобто з моменту укладення Договору факторингу від 29 січня 2029 року та передачі всієї документації до Нового кредитора, - колегія суддів вважає необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано належних та допустимих доказів того, що відповідач має кредитну заборгованість, з огляду на той факт , що в межах строку позовної давності, за період з 30 грудня 2018 року по 29 квітня 2019 року заборгованість відповідача складала 3 532,25 грн., та була ним сплачена у повному обсязі в порядку примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

Більш того, укладаючи Договір факторингу, Товариство несе певні ризики і останньому про них відомо.

Твердження апелянта про те, що стягнута за виконавчим написом сума пішла в рахунок погашення відступленої суми боргу, - колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки вказаний факт не спростовує того, що відповідачем було сплачено грошові кошти.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко