Постанова

Іменем України

05 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 522/16808/13-ц

провадження № 61-12665св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - акціонерне товариство «Альфа Банк»,

заінтересована особа - ОСОБА_1 , особа, яка подала апеляційну скаргу- ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Баранівський Вадим Олександрович, на ухвалу Одеського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Склярської І. В., Бездрабко В. О., Семиженка Г. В., від 21 листопада 2022 року про закриття апеляційного провадження,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заяви

У червні 2021 року акціонерне товариство «Альфа Банк» (далі - АТ «Альфа Банк») звернулось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та заміну сторони виконавчого провадження.

Заява мотивована тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2013 року у цивільній справі № 522/16808/13-ц задоволено позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 579 761, 51 дол. США звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежилі приміщення (номер-апартаменти з кухнею), загальною площею 129,7 кв. м, що знаходиться на 5-му поверсі за адресою: приміщення АДРЕСА_1 , та нежилі приміщення (номер-апартаменти з кухнею), загальною площею 118,8 кв. м, що знаходиться на 5-му поверсі за адресою: приміщення АДРЕСА_2 , які належать відповідачу на праві приватної власності, шляхом продажу з прилюдних торгів за ціною, визначеною оцінювальної компанією в межах виконавчого провадження.

23 серпня 2013 року на підставі вказаного судового рішення виданий виконавчий лист, який був пред`явленийдо виконання, та прийнята відповідна постанова про відкриття виконавчого провадження.

27 червня 2018 року державний виконавець прийняв постанову про повернення виконавчого листа.

У жовтні 2019 року на підставі рішення від 15 жовтня 2019 року № 5/2019 відбулась реорганізація ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до

АТ «Альфа-Банк» та затверджено передавальний акт.

Під час інвентаризації кредитних справ було встановлено відсутність оригіналу виконавчого листа у справі № 522/16808/13, про що складений відповідний акт від 27 травня 2021 року.

Посилаючись на викладене, АТ «Альфа-Банк» просило суд:

- видати дублікат виконавчого листа у справі № 522/16808/13-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки;

- визнати поважною причину пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання;

- поновити пропущений строк на пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі № 522/16808/13-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» (АТ

«Альфа-Банк») до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки;

- замінити сторону у виконавчому листі №522/16808/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: замінити стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк».

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2021 року заяву АТ «Альфа-Банк» задоволено.

Замінено сторону ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк» у виконавчому провадженні на виконання виконавчих листів, виданих Приморським районним судом м. Одеси у справі № 522/16808/13-ц, до боржника

ОСОБА_1 .

Видано дублікат виконавчого листа у справі № 522/16808/13-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Поновлено строк на пред`явлення виконавчих документів до виконання, які були видані у цивільній справі № 522/16808/13-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 .

З урахуванням того, що оригінали виконавчих листів втрачені, строк пред`явлення виконавчого документу до виконання закінчився, а АТ « Альфа-Банк» набуло право вимоги за даним зобов`язанням, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Із вказаною ухвалою суду не погодилась та у вересні 2022 року подала апеляційну скаргу особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_2 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2022 року поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Баранівський В. О., закрито.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, ОСОБА_2 не є стороною виконавчого провадження та боржником у розумінні частини другої статті

15 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції при розгляді заяви про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання не вирішувалось питання щодо прав, свобод та інтересів особи, яка звернулась з апеляційною скаргою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат

Баранівський В. О., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

12 грудня 2022 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат

Баранівський В. О., подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 04 січня 2023 року відкрито касаційне провадження і витребувано матеріали справи № 522/16808/13-ц із суду першої інстанції.

У січні 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарженнязаявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно вимог статті 23 Закону України «Про іпотеку» до нового власника іпотечного майна перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за іпотечним договором, у тому числі й на тих умовах, на яких вони належали іпотекодавцю на момент укладення цього договору, у тому числі права й обов`язки у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вважає, що ухвала суду першої інстанції створює для ОСОБА_2 , яка є власником частини майна (предметом іпотеки), очевидну загрозу порушення її права власності на таке майно та примусове його відчуження з метою погашення боргу іншої особи, з якою власник цього майна не має жодних цивільних правовідносин.

Вказує, що право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їхні права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

Посилається на те, що скасування ухвали районного суду про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа буде підставою для закінчення виконавчого провадження, тобто усунення для власника цього майна несприятливих наслідків у вигляді примусового відчуження цього майна у рахунок погашення боргу за іншу особу, що відповідатиме належному способу захисту існуючого права ОСОБА_2 .

Відзив на касаційну скаргу не поданий

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження ухвали апеляційного суду про закриття апеляційного провадження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У справі, яка переглядається, ухвалою Приморського районного суду

м. Одеси від 01 липня 2021 року задоволено заяву АТ «Альфа-Банк» про заміну сторону виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчих листів виконавчих листів, виданих Приморським районним судом м. Одеси у справі № 522/6808/13-ц, боржником у яких є ОСОБА_1 , на майно якого звернуто стягнення як предмет іпотеки, а саме: нежилі приміщення (номер-апартаменти з кухнею), загальною площею 129,7 кв. м, що знаходиться на

5-му поверсі за адресою: приміщення АДРЕСА_1 , та нежилі приміщення (номер-апартаменти з кухнею), загальною площею 118,8 кв. м, що знаходиться на 5-му поверсі за адресою: приміщення АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 , яка не брала участі у справі, проте вважала, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи право на апеляційне оскарження, ОСОБА_2 посилалась на те, що частина майна, на яке рішенням Приморського районного суду

м. Одеси від 08 липня 2013 року суду було звернуто стягнення, належить їй на праві власності, а тому задоволення заяви АТ «Альфа-Банк» може створити загрозу настання негативних наслідків у вигляді примусової реалізації цієї нерухомості в рахунок погашення боргу за іншу особу.

Вказувала, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси

від 20 лютого 2015 року у справі № 521/1558/15-ц задоволено позов

ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів інвестування спірних житлових приміщень. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року у справі № 522/2479/15-ц за позовом ОСОБА_3 , в тому числі до ОСОБА_1 , визнано право власності на вказані об`єкти нерухомості за ОСОБА_3 та витребувано їх з незаконного володіння ОСОБА_1 25 вересня 2015 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу відчужив апартаменти ОСОБА_4 , який 28 квітня 2016 року продав їх ОСОБА_2 . 15 січня 2018 року

ОСОБА_2 здійснила поділ вказаного майна на два окремих приміщення, одне з яких залишилось у її власності, а інше - відчужене іншій особі.

У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення ЄСПЛ у справі «Bruаlla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, пункт 33).

Відповідно до статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частина перша-третя статі 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

У разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку (пункт 17.4 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 433 ЦПК України уразі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено

У постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі

№ 2601/8165/12 міститься висновок, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не впливає на його інтереси, що не позбавляє сторін права додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Колегія суддів вважає правильним висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_2 не є стороною виконавчого провадження, процесуального статусу боржника у справі № 522/16808/13-ц в розумінні статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» не набувала, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції, якою замінено стягувача, видано дублікат виконавчого листа та поновлено строк його пред`явлення до виконання, не є судовим рішенням, яким вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 .

За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2015 року у справі

№ 521/1558/15-ц та рішення Приморського районного суду м. Одеси

від 16 липня 2015 року у справі № 522/2479/15-ц наразі скасовані.

При цьому частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже, постановляючи ухвалу про закриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції діяв у межах своїх повноважень, визначених процесуальним законом.

Доводи касаційної скарги ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права і висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскарженого судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування ухвали апеляційного суду.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті

411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Баранівський Вадим Олександрович, залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович