ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1137/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/3331/23 Категорія: 305010000 Пироженко В.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л., розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області та представника ОСОБА_1 адвоката Лінніка Миколи Сергійовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Головного управління Державної казначейської служби у Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями працівників поліції, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він являється суддею Апеляційного суду Черкаської області у відставці і 19.06.2021 року звернувся з письмовою заявою до прокуратури Черкаської області про скоєні відносно нього злочини працівниками поліції, а саме: що 19.06.2021 року близько 19 год. 00 хв. в районі магазину АТБ по вул. Гоголя, 274 в м. Черкаси працівниками поліції РУП ГУНП в Черкаській області, які достовірно знали, що він має статус судді Апеляційного суду Черкаської області з 2015 року у відставці, з перевищенням своїх службових повноважень незаконно затримали його, вилучили у нього його особисті речі, серед яких був гаманець з грошовими коштами, посвідчення судді та посвідчення інваліда 2-ї групи.

Незважаючи на його похилий вік, стан здоров`я тривалий час затримували його, в подальшому помістили до боксу для затриманих службового автомобіля поліції, де утримували більше двох годин. На автомобілі відвезли його до Черкаського наркодиспансеру, намагалися виконати дії по примусовому освідченню його на предмет алкогольного сп`яніння, однак, їм було відмовлено лікарем-наркологом. В подальшому висадили його з автомобіля, вилучені у нього речі виклали на бордюр і поїхали.

При огляді своїх речей він виявив пропажу із гаманця грошових коштів в сумі 3000,00 грн., срібної каблучки, також виявив пропажу срібного хрестика. Зібравши речі поїхав до Черкаської обласної прокуратури де написав заяву про вчинені відносно нього злочини.

Згідно його заяви прокуратурою Черкаської області 25.06.2021 року було відкрито кримінальне провадження за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, про що внесені дані до ЄРДР.

Позивач зазначив, що 19.06.2021 року ним не було вчинено жодного правопорушення, за яке можна було б його затримати як фізичну особу чи як суддю у відставці. Однак, працівниками поліції на нього було складено три адміністративні протоколи по ст. ст. 173, 44-3 ч. 2, 178 ч. 2 КУпАП.

Усі справи про адміністративне правопорушення були закриті через відсутність його складу, що свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

В результаті неправомірних дій працівників поліції, пов`язаних з його незаконним затриманням, як судді апеляційного суду у відставці, складання на нього незаконних протоколів там незаконним притягнення до адміністративної відповідальності, з протиправним позбавленням майна йому спричинені значні матеріальні збитки, які він оцінює в 50000,00 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. завдану незаконними діями та рішеннями працівників Черкаського районного управління ГУНП в Черкаській області. Стягнути з відповідача ГУНП в Черкаській області на його користь витрати на послуги адвоката 5000,00 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 травня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління державної казначейської служби України в Черкаській області, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ) компенсацію за заподіяну моральну шкоду в сумі 10 000,00 гривень та понесені витрати на послуги адвоката в сумі 2500,00 гривень, а всього стягнути 12500,00 гривень.

В іншій частині позову позивачу відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь держави судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції керувався тим, що позивачем доведено наявність завданої йому моральної шкоди.

При цьому судом враховано обсяг заподіяної позивачу шкоди, глибину та тривалість її моральних страждань внаслідок порушення його прав, та, враховуючи те, що працівниками поліції на нього було складено три адміністративні протоколи по ст. ст. 173, 44-3 ч. 2, 178 ч. 2 КУпАП, та в подальшому рішеннями суду провадження по справах закриті, що призвело до необхідності позивача для звернення до суду. Суд, з урахуванням засад розумності та справедливості, визнав наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди, однак вважав розмір моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн. значно завищеним, виходячи з характеру зазначеного правопорушення. Виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості районний суд визначив розмір моральної шкоди у 10 000,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Головне управління Національної поліції в Черкаській області звернулося з апеляційною скаргою в якій вказує, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та з недотриманням норм матеріального права, а тому просило його скасувати в задоволеній судом частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не був засуджений, не притягувався до кримінальної відповідальності, відносно нього не застосовувався запобіжний захід, він не затримувався та на нього не накладалося адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

У даній справі позивачем не зазначено, в чому, за змістом та характером, полягає спричинена йому моральна шкода, та чи відчував він взагалі негативні емоції, які в чому вони виражалися, не довів причинно-наслідковий зв`язок між закриттям справ про адміністративні правопорушення, та моральною шкодою. Позивачем не надано до суду доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру саме з боку відповідача, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, а також не надано доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків із оточуючими, погіршення стану здоров`я у зв`язку із подіями.

Наявність самого лише судового рішення про скасування постанови та закриття провадження по справі про адміністративні правопорушення, не може бути безумовною підставою для стягнення моральної шкоди.

Крім того, вказує, що позивачем та його представником документально не доведено факт понесення витрат на професійну правову (правничу) допомогу, оскільки договір про надання правової допомоги без номеру від 10.02.2023 року не містить порядку обчислення гонорару та підтвердження, що даний договір укладений та пов`язаний саме з розглядом даної справи.

Також апеляційну скаргу на рішення суду подано представником ОСОБА_1 адвокатом Лінніком М.С., в якій зазначено, що рішення суду не відповідає вимогам обґрунтованості в частині визначеного розміру моральної шкоди, а тому просить суд змінити рішення та збільшити розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду до 50 000,00, 00 грн. та відповідно понесені витрати на правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначений розмір моральної шкоди не відповідає критерію справедливості та є значено заниженим.

У відзиві на апеляційну скаргу подану Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області - Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області вказує, що позивачем не доведено факт наявності шкоди, а також її виникнення внаслідок дій працівників органів Національної поліції та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та відповідними діями працівників органів Національної поліції.

Вказує, що розмір витрат на правничу допомогу пропорційно не відповідає задоволеним позовним вимогам, оскільки позов задоволено на 20%, то до стягнення на відшкодування витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги підлягала сума у розмірі 1000,00 грн.

Звернуто увагу, що у поставної Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі №711/4624/21 зазначено, що суду зробив помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг доходить наступних висновків.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000066 внесені до вказаного реєстру 25.06.2021 за заявою ОСОБА_1 за фабулою: «19.06.2021 близько 19 год. 00 хв. в районі магазину АТБ що по вул. Гоголя, 274у місті Черкаси працівникам Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області перевищуючи свої службові повноваження був затриманий ОСОБА_1 , чим заподіяли останньому істотної шкоди» - правова кваліфікація ч. 1 ст. 365 КК України.

З листа Черкаської обласної прокуратури від 29.06.2021 № 31-744 вих21 вбачається, що постановою від 25.06.2021, відповідно до ст. 216 КПК України, досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню доручено третьому слідчому відділу (з дислокацією у м. Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Києві.

Позивач в позові зазначає, що 19.06.2021 року ним не було вчинено жодного правопорушення, за яке можна було б його затримати як фізичну особу чи як суддю у відставці. Однак, працівниками поліції на нього було складено три адміністративні протоколи по ст. ст. 173, 44-3 ч. 2, 178 ч. 2 КУпАП.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.09.2021 року закрито провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.09.2022 року скасовано постанову серії ГАВ № 115473 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного штрафу по справі про адміністративне правопорушення, винесену 19.06.2021 ДОП сектору ВП УРУП ГУНП в Черкаській області Булах А.Є. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП, провадження у справі провадженням закрито.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.11.2022 скасовано постанову ДОП сектору ДОП ВП ЧРУП ГУНП в Черкаській області Булах А.Є. від 19.06.2021 р. серії ГАВ № 115474 по справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 204 грн., справу провадженням закрити.

Даними постановами встановлено відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень на підтвердження яких працівниками поліції було складено протоколи за ст. ст. 173, 44-3 ч. 2, 178 ч. 2 КУпАП.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наявного в матеріалах справи висновку службового розслідування за відомостями викладеними у зверненні ОСОБА_1 щодо неправомірних дій працівників поліції Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області від 11.08.2021 затвердженого Начальником ГУНП в Черкаській області Курчатенко М. вбачається, що службове розслідування за фактами викладеними у зверненні ОСОБА_1 , рахувати завершеним, а факти такими, що не знайшли свого підтвердження.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом установлено, що постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.09.2021 року закрито провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.09.2022 року скасовано постанову серії ГАВ № 115473 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного штрафу по справі про адміністративне правопорушення, винесену 19.06.2021 ДОП сектору ВП УРУП ГУНП в Черкаській області Булах А.Є. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП, провадження у справі провадженням закрито.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.11.2022 скасовано постанову ДОП сектору ДОП ВП ЧРУП ГУНП в Черкаській області Булах А.Є. від 19.06.2021 р. серії ГАВ № 115474 по справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 204 грн., справу провадженням закрити.

Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинними судовими рішеннями порушення законного порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: «статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)».

Отже, такими діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справ про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, у цьому випадку застосуванню підлягає Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 640/5211/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 142/143/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 06 березня 2023 року у справі №607/22802/21.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у цій справі суд першої інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, правильно встановив підстави та порядок відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення його позову.

У той же час, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не в повній мірі відповідає обставинам справи, характеру, обсягу, тривалості та наслідкам заподіяних позивачу моральних страждань. Беручи до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, доходить висновку про наявність підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн. Тому у даній частині рішення суду підлягає зміні.

Доводи викладені адвокатом позивача ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, однак враховуючи викладені висновки суду, не знайшли свого належного підтвердження.

При цьому суд правильно стягнув компенсацію моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Разом з тим зазначення судом першої інстанції у резолютивній частині рішення відомостей про вид рахунку, з якого буде здійснено безспірне списання, є помилковим з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16 (провадження № 61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі № 201/9398/20 (провадження № 61-11520св21).

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та зробив помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вказані висновки суду узгоджуються із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №711/4624/21.

Отже, з урахуванням необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21), колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням другого абзацу резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету Українина користь ОСОБА_1 3000,00 грн. (п`ять тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди».

Щодо вирішення питання про судовий збір

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору (1073,60 грн.).

При подачі апеляційної скарги Головне управління Національної поліції в Черкаській області сплатило 2684,00 грн., хоча до сплати підлягала сума у розмірі 1610,40 грн.

Тому з урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення на 6%, та він звільнений від сплати судового збору у відповідності до вимог закону, тому з держави на користь Головного управління Національної поліції в Черкаській області підлягає компенсації судовий збір у розмірі 1513,77 грн. та враховуючи необхідність стягнення з даного відповідача на користь держави судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 64,41 грн., колегія суддів вважає за можливим застосувати зустрічне зарахування у відповідності до вимог частини 10 статті 141 ЦПК України, а тому компенсації за рахунок держави відповідачу підлягає судовий збір у розмірі 1449,35 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу понесених ОСОБА_1 у розмірі 5000, 00 грн., то колегія суддів вважає їх доведеними належними доказами та керується при цьому наступним.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 20 травня 2020 року у справі № 154/1435/18-ц та від 17 березня 2021 року у справі № 712/1720/19.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідачем при розгляді справи у суді першої інстанції не надано доказів та не наведено належних обґрунтувань невідповідності заявлених витрат принципам співмірності.

Водночас, позивачем в обґрунтування заявленої суми витрат на правову допомогу надано належні докази, а саме: договір про надання юридичних послуг від 10.02.2023 року, квитанцію про оплату послуг адвоката в розмірі 5000,00 грн., а також розрахунок наданих послуг від 24.05.2023 року (а.с.103).

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, тому на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у пропорційному розмірі 300,00 грн., що складає 6% від ціни позову.

Отже, за результатами розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду, зменшивши розмір моральної шкоди з 10000,00 грн. до 3000,00 грн., та змінити резолютивну частину рішення суду у зв`язку із помилковим зазначенням судом відомостей про вид рахунку з якого буде здійснено безспірне списання.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лінніка Миколи Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 травня 2023 року змінити, викласти абзац другий резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3000,00 грн. (три тисячі гривень) на відшкодування моральної шкоди».

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги у розмірі 300,00 грн.

Компенсувати за рахунок держави Головному управлінню Національної поліції в Черкаській області сплачений судовий збір у розмірі 1449,35 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: