Єдиний унікальний номер: 378/129/23
Провадження № 2/378/61/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2023 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Гуртовенко Р. В.

за участю секретаря: Мельник Н. Д.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ставище Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_2 , з посиланням на те, що приватний будинок по АДРЕСА_1 , на праві власності належить йому ОСОБА_2 на підставі договору дарування. У вищевказаному будинку зареєстрованими рахуються він та його сестра відповідач ОСОБА_3 .. Разом з тим, з 2015 року ОСОБА_3 не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, її особистих речей в будинку не має і взагалі оселею не цікавиться, більш того її місце перебування нікому невідоме. Таким чином, самий лише факт реєстрації відповідача порушує його право як власника будинку на вільне розпорядження і користування майном. Ні позивачу, ні іншим членам сім`ї позивача не відомо, нове постійне місце проживання відповідача, однак останнім відомим місцем проживання станом на 2015 рік, є саме цей будинок, з якого потрібно виселити відповідача. Невідомо також будь-яких інших контактних даних відповідача. Спілкування між сторонами припинено.

Позивач просить суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування вищевказаним даним житловим будинком.

В судове засідання позивач не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибула, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показала, що вона з 1997 року постійно проживає в АДРЕСА_1 . Поряд з її домоволодінням, по сусідству за вісім метрів навпроти знаходиться приватний житловий будинок ОСОБА_2 , а саме по АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрована рідна сестра позивача - ОСОБА_3 , яка в ньому останні 12 - 15 років не проживає та не навіть приїздить до цього будинку. Де вона на даний час перебуває їй не відомо, її речей у будинку позивача не має. У позивача та відповідача стосунки завжди були добрі, сварок між ними ніколи не було.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що уже більше тридцяти років вона проживає в АДРЕСА_1 по сусідству з домоволодінням позивача, що знаходиться в АДРЕСА_1 . У будинку позивача зареєстрована його рідна сестра - ОСОБА_3 , яка в ньому близько 10-ти останніх років не проживає та не приїздить до цього будинку. Відносини у позивача та відповідача були нормальні, вони між собою не сварились.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , допитавши свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копій: договору дарування житлового будинку від 23.01.2019 (а. с. 9-12), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 13-14), ОСОБА_2 є власником будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно із копією рішення №16-1 від 19.02.2016 року 3 сесії VІІ скликання Брилівської сільської ради, назву АДРЕСА_2 змінено на АДРЕСА_1 (а. с. 18).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 14 лютого 2023 року, у вищевказаному житловому будинку зареєстрована ОСОБА_2 , проте там з 2015 року не проживає. В будинку відсутні речі останньої (а. с. 17).

Згідно із копіями довідок Ставищенської селищної ради № 64 та № 65 від 14 лютого 2023 року у житловому будинку АДРЕСА_1 , зареєстрована але не проживає ОСОБА_3 (а. с. 15, 16).

Відповідач будь-яких речей особистого вжитку, що належать їй, в будинку немає, вона не несе будь-яких витрат на утримання житлового будинку, не сплачує комунальні послуги, не цікавляться ним. Жодних зобов`язальних відносин між позивачем та відповідачем не існує, тому відсутні підстави для збереження її реєстрації у спірному будинку та права користуватися ним, проте відповідач добровільно не знялася з реєстрації місця проживання та не зареєструвалася за фактичним місцем проживання.

Збереження реєстрації відповідача в будинку без фактичного проживання суперечить вимогам Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та створює позивачу, як власнику, перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

За ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сервітутні правовідносини виникають в силу договору, закону, заповіту або рішенням суду згідно із ч. 1 статті 402 ЦК України.

У Цивільному кодексі України право членів сім`ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім`ї власника житла. Таким чином, суб`єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім`ї. Згідно з положеннями Житлового кодексу України до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст.156 ЖК України). Об`єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла.

Відповідно до статті 2, 3, 6, 7 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до вимог ч. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 167 Житлового Кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач в будинку позивача не проживає понад шість місяців та не веде спільне з позивачем господарство, суд вважає, що відповідач втратила право користування належному позивачу житловим будинком, відтак позов слід задовольнити.

Судові витрати по справі позивач просить покласти на нього.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 29, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 72, 156, 167 ЖК України, ст. ст. 2, 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-IV, ст. ст. 4, 10, 12, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в саме будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 18 квітня 2023 року.

Суддя Р. В. Гуртовенко