19.04.2023 Справа № 756/2351/23
Справа №756/2351/23
Провадження №2-о/756/179/23
У Х В А Л А

19 квітня 2023 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха О.О., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту народження,

У С Т А Н О В И В:

До Оболонського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту народження.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.03.2023 заяву було залишено без руху, заявникам наданий строк п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків.

Копія вказаної ухвали була направлена представнику заявників 09.03.2023 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену ним особисто у заяві про встановлення факту народження.

Як убачається з довідки про доставку електронного листа ухвала суду від 07.03.2023 по справі № 756/2351/23 була доставлена до електронної скриньки 09.03.2023 о 10:44:06.

Таким чином, ухвала суду про залишення заяви без руху була отримана представником заявників 09.03.2023, однак, недоліки не були усунені протягом вказаного в ухвалі строку.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі 759/14068/19, якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

При цьому, як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, заявник , як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Враховуючи викладені обставини, той факт, що заявники та їх представник за спливом тривалого проміжку часу не цікавилися рухом справи та не реалізували своїх процесуальних обов`язків належним чином, не усунули недоліки, зазначені в ухвалі від 07.03.2023, беручи до уваги правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 30.11.2022 у справі №759/14068/19 та 17.11.2022 у справі №560/541/20, відповідно до яких застосування судами альтернативних засобів комунікації не суперечать діючому законодавству та дозволяють досягти правової мети - інформування учасника справи, таким чином направлення листа на дійсну електронну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, а отже здійснення судом всіх можливих спроб для повідомлення представника заявників про наявність відповідної ухвали про залишення позовної заяви без руху, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для повернення заяви заявникам.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Повернення заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не перешкоджає особі повторно звернутися з вказаним позовом до суду, у тому порядку, який встановлений Законом, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Крім того, згідно з інформаційною довідкою № 0000-0501-4/984-2023/12452 від 27.03.2023, заявник ОСОБА_1 фактично проживає (перебуває на обліку як внутрішня переміщена особа) за адресою: АДРЕСА_1 , у той же час заявник ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , відомості щодо реєстрації останнього як ВПО відсутні, отже вказана заява не підсудна Оболонському районному суду м. Києва.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Таким чином, повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню заявників із заявою до суду, відповідно до правил підсудності, встановлених ч.1 ст. 316 ЦПК України, з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 29.07.2019 року у справі № 409/2636/17.

Керуючись ст.ст. 185, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту народження - повернути заявникам.

Роз`яснити заявникам, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О.Тиха