Провадження № 2/582/70/23
Справа № 582/136/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2023 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Жмурченка В. Д., за участю секретаря Коваль В. В., з участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Недригайлів за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом та просить суд ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, стягуваних за рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 12 березня 2020 року, та стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 15 відсотків від його заробітку (доходу) щомісячно.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Пояснила, що згідно рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 12.03.2020 вирішено стягувати із ОСОБА_2 на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 00 коп. Зазначила, що вона має другу групу інвалідності, у зв`язку з чим у неї поганий стан здоров`я, потребує витрат на лікування. Відповідач працює офіційно та отримує доход від оренди земельної ділянки, а тому, на її думку, може сплачувати аліменти у зазначеному розмірі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги у судовому засіданні не визнав, пояснив, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 15 відсотків від його заробітку (доходу), про які просить позивач. Дійсно, він працює, але отримує мінімальну заробітну плату, тому після сплати такого розміру аліментів не матиме коштів на прожиття. Також підтвердив, що отримує дохід від оренди належної йому земельної ділянки. ОСОБА_2 зазначив, що доходи які отримує позивач перевищують його доходи, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Вислухавши сторонни, дослідивши та оцінивши надані сторонами в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Крім того, за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правовідносини щодо способу виконання повнолітніми дітьми обов`язку піклуватися та утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, зокрема, щодо стягнення відповідних аліментів, визначених за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (надалі - СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплено в ст. 51 Конституції України.

У свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» передбачено, що прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення встановлюється законом про державний бюджет на відповідний рік.

З-поміж іншого, статтею 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету. В умовах кризового стану економіки та спаду виробництва мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі не нижче межі малозабезпеченості. Мінімальний розмір пенсії за віком підвищується у зв`язку із збільшенням величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі малозабезпеченості.

Як роз`яснюється у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Судом установлено, що рішенням Недригайлівського районного суду Суської області від 12.03.2020 вирішено стягувати із ОСОБА_2 на користь матері ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 00 коп., починаючи стягнення з 14 січня 2020 року.

Із копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 152155 та копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с. 6) вбачається, що ОСОБА_1 має другу групу інвалідності з дитинства. Інвалідність встановлена безстроково.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , яка є соціальним працівником, пояснила суду, що вона два рази на тиждень ходить до ОСОБА_1 та допомагає їй по господарству. На її думку, ОСОБА_1 потребує допомоги, оскільки у останньої слабке здоров`я.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_4 офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату за період з серпня 2022 року по січень 2023 року у розмірі 41250, 68 грн. Місячний розмір заробітної плати складає 6900,00 грн., з них до виплати 5554,50 грн.

Із копії видаткового касового ордеру від 07.12.2022, виданого ФОП ОСОБА_5 , слідує, що ОСОБА_2 отримав 7873,78 грн. орендної плати за пай за 2022 рік, що становить 656,14 грн. на місяць.

Тобто, сукупний дохід відповідача ОСОБА_2 складає 6210,64 грн. щомісячно (5554,50+656,14).

Із копії довідки про доходи № 6894 8784 9484 1867 (а.с. 8) вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Недригайлівському об`єднаному управлінні ПФУ в Сумській області і отримує пенсію в разі втрати годувальника в розмірі 4002,51 грн.

Із копії довідки про отримання допомоги від 30 січня 2023 (а.с. 7), вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Роменської РДА та їй призначено соціальну допомогу відповідно до ЗУ Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам. Допомогу нараховано в розмірі 12600,00 грн. за період з серпня 2022 року по січень 2023 року. Місячний розмір допомоги складає 2100,00 грн.

Отож, сукупний дохід позивача ОСОБА_1 складає 6102,51 грн., який є майже спів мірним доходу відповідача ОСОБА_4 .

Окрім того, дохід позивача ОСОБА_1 є значно вищим ніж розмір прожиткового мінімуму на осіб, які втратили працездатність, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік». Натомість позивач ОСОБА_1 не надала суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної нею пенсії, допомоги та стягуваних на її користь аліментів є нижчими за розмір необхідних щомісячних витрат на ліки та харчування.

Посилання позивача ОСОБА_1 на незадовільний стан свого здоров`я не підтверджують обставин її щомісячних витрат на лікування, що свідчить про безпідставність та недоведеність її позовних вимог, а тому вимоги позивача про збільшення розміру аліментів задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача.

Оскільки, у позові відмовлено, позивач була звільнена від сплати судового збору, а відповідач таких не поніс, тому питання стягнення судового збору не вирішується.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 430 ЦПК України, ст. 24, 112, 113, 180-182, 184, 191 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів до Сумського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 11.04.2023.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : В. Д. Жмурченко