Номер провадження 2/522/2784/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.

при секретарі Шумило М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Перший Приморський відділ ДВС у місті Одесі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Перший Приморський відділ ДВС у місті Одесі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) ,в якому просить суд скасувати арешт, що був накладений ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2017 року по справі № 2/1522/11571/11 на 1/4 частку дачних будівель, що розташовані у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна в РПВН: 12955789), шляхом скасування запису про обтяження № 23766043 (спеціальний розділ), який було внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна у виконавчому провадженні на підставі постанови про арешт боржника від 06 грудня 2017 року номер та серії 55321303, складеної заступником начальника Першого Приморського відділу ДВК м. Одеси головного територіального управління юстиції в Одеській області, а також стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору.

Позов обґрунтований тим, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.11.2017 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на 1/4 частину дачних будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 02.05.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.07.2006 року.

Проте, власником зазначеного майна є позивач на підставі договору купівлі продажу від 08.06.2016 року. Позивач вважає, що ухвалою суду від 29.11.2017 року було накладено арешт на майно, яке належало йому, а не ОСОБА_3 , а тому вважає, що зазначений арешт підлягає скасуванню, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2022 року відкрито провадження по справі.

07.03.2023 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , в якому вона посилається на те, що ухвалою суду від 11.07.2012 року було накладено арешт на нерухоме майно - дачні будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши провадити їх відчуження, здачу в оренду, під заставу.

08.06.2016 року ОСОБА_3 без зняття судового арешту уклала договір купівлі-продажу майна. Відповідачка вважає, що договір купівлі-продажу майна було укладено всупереч заборон на відчуження майна, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Представники ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надали заяви про проведення судового засідання без фіксації судового процесу.

Представник ОСОБА_3 надав заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити.

Інші сторони у судове засідання не з`явились.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За вимогами ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що у провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Ухвалою суду від 11.07.2012 року накладено арешт на нерухоме майно дачні будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши провадити їх відчуження, здачу в оренду, під заставу.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 10.08.2012 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики був задоволений. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу за укладеними договорами позики з урахуванням процентів та трьох відсотків річних у загальній сумі 4238860,36 грн.

Ухвалою суду від 06.02.2013 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 10.08.2012 року по даній справі залишено без задоволення.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 02.11.2015 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 11.07.2012 року, скасувавши арешт з дачних будівель, що розташовані за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , накладено арешт на 1/4 частину дачних будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належать на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 , заборонивши провадити їх відчуження, здачу в оренду, під заставу.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.09.2017 року залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , а також ухвала апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року була скасована, справу передано до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.11.2017 року накладено арешт на 1/4 частину дачних будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 02.05.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.07.2006 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30.05.2022 року апеляційна скарга представника ОСОБА_3 залишена без задоволення, заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 10.08.2012 року залишено без змін.

08 червня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. зареєстровано в реєстрі за № 3188, відповідно до якого, позивач став власником 1/4 частки дачних будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому з однієї кам`яної дачної будівлі під літ. «Д» загальною площею 948,5 кв. м. та надвірних споруд літ. «Б»-вбиральня, «В»-сара1, «Г»-навіс, №1-3 огорожа.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому відповідно до ст.ст. 11, 15 ЦКУкраїни, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення.

Положенням ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю .

В силу положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про те, що позивач дійсно є власником 1/4 частки дачних будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договір купівлі-продажу від 08 червня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. зареєстровано в реєстрі за № 3188.

Однак, під час укладення договору купівлі-продажу від 08 червня 2016 року, 1/4 частка дачних будівель, що належить ОСОБА_3 та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , перебувала під арештом згідно ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 02.11.2015 року.

Таким чином, заходи забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики, у вигляді арешту на 1/4 частину дачних будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки заочне рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 10.08.2012 року до даного часу не виконано.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Рішення є законним тоді, коли виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 258-259, 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Перший Приморський відділ ДВС у місті Одесі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 19 квітня 2023 року.

Суддя

13.04.2023