ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5338/23 Справа № 179/1318/20 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину спільно нажитого майна подружжя та зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання коштів отриманих за договором позики, спільним борговим зобов`язанням подружжя та розподіл боргових зобов`язань по сплаті частини позичених коштів за кожним за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину спільно нажитого майна подружжя та зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання коштів отриманих за договором позики, спільним борговим зобов`язанням подружжя та розподіл боргових зобов`язань по сплаті частини позичених коштів за кожним за договором позики..

В обґрунтування позову зазначив, що сторони перебували у шлюбі з 26 вересня 1995 року по 05 серпня 2020 року.

В період шлюбу сторонами було придбано житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2017 року. Вказаний житловий будинок зареєстрований на ім`я відповідача.

Враховуючи вказані обставини, позивач просив суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

18 листопада 2020 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання коштів отриманих за договором позики, спільним борговим зобов`язанням подружжя та розподіл боргових зобов`язань по сплаті частини позичених коштів за кожним за договором позики.

Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що відповідач приховала від суду той факт, що дане домоволодіння було придбане за 300 000 грн., за кошти, які він позичив у ОСОБА_3 в сумі 200 000 грн. та у ОСОБА_4 в сумі 132 000 грн. На даний час сума боргу ОСОБА_3 складає 200 000 грн., ОСОБА_4 - 28 000 грн.

Позика грошових коштів, отримана у третіх осіб здійснена в інтересах сім`ї, а саме для придбання домоволодіння, здійснення в ньому капітального ремонту, придбання меблів, побутової техніки. Договір купівлі-продажу домоволодіння з господарськими спорудами від 21.11.2017 року, згідно якого ОСОБА_1 придбав домоволодіння в АДРЕСА_1 , також було укладено в інтересах сім`ї. Цей факт підтверджує п. 8 даного договору, згідно якого відповідач була проінформована про укладення договору, і дала відповідну згоду, посвідчену нотаріально.

Позивач зазначає, що з моменту реєстрації шлюбу до листопада 2018 року відповідач взагалі ніде не працювала. Вона з неповнолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходилася на повному утриманні позивача. Крім того, позивач оплачував заочне навчання відповідача. Тому в даній ситуації позивач вважає, що при вирішенні питання про право власності на частину майна, набутого в шлюбі враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У сторін, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх домоволодіння, внаслідок укладення, в тому числі, договору позики по розписці, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позичених коштів, виконання якого сторони повинні здійснювати як солідарні боржники. Кошти, позичені у ОСОБА_3 в сумі 200 000 грн., та залишок боргу по договору позики у ОСОБА_4 в сумі 28 000 грн. є борговими зобов`язаннями сторін, і підлягають розділу в рівних частинах.

На підставі наведеного, позивач за зустрічним позовом прохає:

-визнати кошти в сумі 200 000 грн., отримані 20.10.2017 року за договором позики у ОСОБА_3 та кошти в сумі 28 000 грн., отримані в 2016 році за договором позики у ОСОБА_4 , спільним боргом подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ;

-здійснити поділ у рівних частках між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 спільних боргових зобов`язань на придбання житла, отриманих за договорами позики у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , по 114 000 грн.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року первісні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя, припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частини житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: А будинок загальною площею 55,6 кв. м., житловою площею 26 кв. м.; а сіни; а1 тамбур; Б сарай; ПГ погріб; Г сарай; Д літня кухня; Е сарай; Ж гараж; З - сарай; И сарай; к навіс; Л навіс; М вбиральня; № 1 колодязь; № 2 помийна яма; № 3 паркан; № 4 хвіртка; № 5 паркан; № 6 ворота; № 7 хвіртка; № 8 замощення; № 9 паркан.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на частину житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: А будинок загальною площею 55,6 кв. м., житловою площею 26 кв. м.; а сіни; а1 тамбур; Б сарай; ПГ погріб; Г сарай; Д літня кухня; Е сарай; Ж гараж; З - сарай; И сарай; к навіс; Л навіс; М вбиральня; № 1 колодязь; № 2 помийна яма; № 3 паркан; № 4 хвіртка; № 5 паркан; № 6 ворота; № 7 хвіртка; № 8 замощення; № 9 паркан.

Стягнуто зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 : судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.; сплачені витрати за проведення судово-технічної експертизи в сумі 36 381 грн. 32 коп.; витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі - 24 500 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення витрат на проведення судово-технічної експертизи та витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити; рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вказані вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 26 вересня 1995 року по 05 серпня 2020 року (т. 1 а. с. 9).

Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , набуто на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2017 року. Продаж майна провадився за 49 000 грн (т. 1 а. с. 80-81).

Згідно розписки від 20.10.2017 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 200 000 грн. та зобов`язався повернути дані грошові кошти до 20.12.2020 року (т. 1 а. с. 84).

Згідно розписки від 06.10.2020 року, ОСОБА_4 зазначив, що із 135 000 грн., які ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_4 в 2016 році, повернув 107 000 грн., залишок боргу складає 28 000 грн (т. 1 а. с. 85).

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , які повідомили, що в приміщені сільської ради, а саме в кабінеті сільського голови 20 жовтня 2017 року ОСОБА_1 була написана розписка про отримання в борг грошових коштів в сумі 200 000 грн. від ОСОБА_3 , який при його присутності передав ці грошові кошти.

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_8 , який надав свідчення про те, що йому відомо про факт отримання грошових коштів від ОСОБА_4 , для придбання будинку та ремонту.

Висновком експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 12.10.2022 року встановлено, що записи у розписці в отриманні грошових коштів датованій 20.10.2017, не відповідають даті, вказаній у документі, записи виконано пізніше листопада 2018 року (т. 2 а. с. 55-60).

Ухвалюючи рішення, в частині зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для їх задоволення, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано належних і допустимих доказів про укладення договорів позики (розписок) в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошових коштів за цими договорами для задоволення потреб сім`ї, а саме для придбання спірного будинку, а також, що ОСОБА_2 давала згоду, на укладення такого договору і знала про придбання будинку за ці грошові кошти.

Ухвалюючи рішення, в частині стягнення витрат на проведення судово-технічної експертизи та витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для їх стягнення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду в частині відмови у задоволені зустрічних позовних вимог. Однак, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновком суду першої інстанції в частині стягнення витрат на проведення судово-технічної експертизи та витрат на правничу допомогу.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Між тим, колегія суддів дослідивши матеріали справи, звертає увагу, що в справі відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що отримані позичальником грошові кошти взагалі були використані в інтересах сім`ї.

Перебування відповідачів, на час укладення договору позики у зареєстрованому шлюбі не є безумовною підставою для покладення на іншого з подружжя, який не був позичальником за договором позики, обов`язків визначених договором позики щодо повернення суми боргу, оскільки за таких умов підлягає доведеність укладення договору в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошей в інтересах сім`ї.

Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 205/4616/15-ц.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано належних і допустимих доказів про укладення договорів позики (розписок) в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошових коштів за цими договорами для задоволення потреб сім`ї, а саме для придбання спірного будинку, а також, що ОСОБА_2 давала згоду, на укладення такого договору і знала про придбання будинку за ці грошові кошти.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення судово-технічної експертизи та витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Однак, в порушенні вимог ч.4 ст. 265 ЦПК України, суд першої інстанції виніс рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 сплачених витрат за проведення судово-технічної експертизи та витрат на правничу допомогу, не обґрунтувавши його в мотивувальній частині рішення суду, а лише зазначивши в резолютивній частині рішення про їх стягнення.

Таким чином, рішення суду в частині вирішення питання щодо стягнення витрат на проведення судово-технічної експертизи та витрат на правничу допомогу слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Так, положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем за первісним позовом надано: ордер на надання правничої допомоги, акт приймання-передачі виконаних робіт за Договором доручення про надання правової допомоги від 08 лютого 2021 року, довідка про витрати на правничу допомогу від 07 березня 2023 року, у розмірі 24 500 грн.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивачем за первісним позовом надані належні та допустимі докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Таким чином, оскільки первісні позовні вимоги задоволено частково, у задоволенні зустрічних позовних вимогах відмовлено у повному обсязі, колегія суддів, враховуючи зазначена, а також виходячи із співмірності розміру витрат на правничу допомогу вважає, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 16 300 грн.

Крім того, з матеріалів справи, вбачається, що по справі було проведено судово-технічну експертизу.

Відповідно до акту здачі-приймання висновку експертів № 19569/21-34/34263/21-34/26489/26490/22-34 (за ухвалою суду Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 02.06.2021 у цивільній справі № 179/1318/20) загальна вартість проведеної експертизи становить 36 381,32 грн, що була сплачена ОСОБА_2 .

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 45 постанови від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах (з наступними змінами та доповненнями), вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до статті 15 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров`я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством.

При цьому витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну. Тому в ухвалі про призначення експертизи суд вправі зобов`язати відповідну сторону перерахувати, у тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи експертній установі (судовому експерту, який не є працівником державної спеціалізованої установи) (стаття 7 Закону України «Про судову експертизу»). У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони від оплати витрат, пов`язаних із проведенням судової експертизи, суд скасовує ухвалу про призначення судової експертизи і настають наслідки, передбачені частиною першою статті 109 ЦПК України.

Законом не заборонено оплатити витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, іншою стороною у справі.

Після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 141 ЦПК України.

Оскільки у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено, судові витрати на проведення експертизи, понесені ОСОБА_2 підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині стягнення витрат на проведення судово-технічної експертизи та витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачені витрати за проведення судово-технічної експертизи в сумі 36 381 грн. 32 коп та витрати на правничу допомогу в розмірі 16 300 грн. Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви слід залишити без змін.

В зв`язку із тим, що рішення суду скасовується лише в частині судових витрат, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на проведення судово-технічної експертизи та витрат на правничу допомогу скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 36381 грн витрати за проведення судово-технічної експертизи, 16 300 грн витрати на правничу допомогу .

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання коштів отриманих за договором позики, спільним борговим зобов`язанням подружжя та розподіл боргових зобов`язань по сплаті частини позичених коштів за кожним за договором позики- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий:

Судді: