Справа № 489/649/23
Провадження № 2/489/855/23
18 квітня 2023 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі
головуючого судді Микульшиної Г.А.,
із секретарем судового засідання Сухно А.В.,
позивача ОСОБА_1 , який приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, та його представника ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів отриманих без достатньої правової підстави, інфляційних збитків, трьох відсотків річних та компенсації моральної шкоди,
В лютому 2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, отриманих без достатньої правової підстави. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 31.03.2021 ним було передано ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 22 500,00 грн. Вказаний факт підтверджується розпискою, складеною власноручно відповідачем і підписаною ним особисто. Під укладення вказаної розписки відповідач зазначав, що поверне грошові кошти не пізніше одного місяця, однак в подальшому від вимоги позивача укласти договір позики в письмовій формі і засвідчити його нотаріально ухилявся, грошові кошти до теперішнього часу не повернув. Отже, на переконання ОСОБА_1 , відповідач фактично збагатився безпідставно за його рахунок. Позивач намагався повернути свої кошти, проте відповідач тривалий час всіляко ухиляється від їх повернення. Вважає належною правовою підставою даного позову ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Оскільки ОСОБА_3 на тривалий час позбавив позивача належних йому грошових коштів, в зв`язку з чим останній зазнав інфляційних втрат з вини відповідач, вважає справедливим у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України просити суд про стягнення інфляційних збитків в розмірі 5 431, 30 грн. за період з 01.05.2021 по 23.11.2022, а також три відсотки річних у розмірі 1 056,00 грн.
Також ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 11 250,00 грн., яка полягає у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності на належні позивачу грошові кошти, беззаконну відмову повернути їхі неможливості тривалий час поновити свої права.
Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку не повертає позивачу кошти, в результаті його протиправної поведінки йому завдана моральна шкода, ОСОБА_1 просить задовольнити позові стягнути з відповідача на його користь 40 237,30 коп., а саме: основний борг - 22 500,00 грн., суму інфляційних втрат - 5 431,30 грн., суму трьох відсотків річних - 1 056,00 грн., суму моральної шкоди - 11 250,00 грн.
Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати у розмірі 5 992,40 грн., яка складається зі сплаченого судового збору і витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленнямучасників справи; визнано явку позивача обов`язковою та зобов`язано позивача надати в судове засідання оригінал документу про отримання відповідачем грошових коштів.
Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.03.2023 визнано обов`язковою явку позивача ОСОБА_1 , зобов`язано позивача надати в судове засідання оригінал документу про отримання відповідачем грошових коштів.
Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва позивач ОСОБА_1 приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Позивач ОСОБА_1 , який приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, та його представник адвокат Біленський А.Г. в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити, наполягали на застосуванні до спірних правовідносин саме ст. 1212 ЦК України. При цьому, позивач пояснив суду, що розписка була написана ОСОБА_3 саме під час отримання ним коштів у борг для задоволення особистих потреб відповідача. Позивач після написання розписки пропонував відповідачу укласти договір позики, але ОСОБА_3 обіцяв швидко повернути отримані від позивача кошти та від пропозиції укласти інший письмовий договір відмовився. Позивач та його представники в подальшому неодноразово в телефонному режимі звертались до відповідача з усною вимогою повернути кошти, отримані ним у борг, відповідач постійно обіцяв виконати зобов`язання, проте просив надати йому додатковий час у зв`язку з складною фінансовою ситуацією, проте з осені 2022 року перестав виходити на зв`язок. Письмову досудову вимогу позивач відповідачу не направляв, оскільки сподівався на мирне врегулювання спору. Також позивач не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення у справі.
Крім того, представник позивача заявив клопотання про доручення до матеріалів справи оригіналу розписки ОСОБА_3 від 31.03.2021, яке протокольною ухвалою суду було задоволено, а оригінал розписки долучено до матеріалів справи.
Додатково представник позивача ОСОБА_2 до закінчення з`ясування судом обставин справи, заявив усне клопотання про надання доказів розміру судових витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення на підставі ч. 8 ст. 141 та ч. 2 ст. 246 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. Направлена на його адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмоїстатті 128 ЦПК Українивважається належним повідомленням сторони про судове засідання.
Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.
За таких обставин, з урахуванням положеньстатті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.
Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Згідно розписки від 31.03.2021 ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 22 тис. 500 грн. (двадцять дві тисячі п`ятсот гривень). Оригінал вказаної розписки було надано представником позивача в судовому засіданні.
З пояснень позивача та його представника вбачається, що відповідач ОСОБА_3 своєчасно грошові кошти не повернув, в зв`язку чим ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду.
За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
В той же час наявні в матеріалах справи докази та надані в судовому засіданні пояснення позивача не дають підстав вважати, що між сторонами мають місце правовідносини, що врегульовані ст. 1212 ЦК України.
Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Виходячи із норм статті 1212 ЦК України, правова природа безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Статтею 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Позивач, отримавши пропозицію від відповідача укласти договір позики вчинив дію відповідно до вказаних умов договору, а саме, здійснив передачу ОСОБА_3 коштів, що засвідчувало його бажання укласти договір, що було саме прийняттям такої пропозиції.
Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Отже, за діючими положеннями законодавства умови про предмет договору в будь-якому випадку є істотною умовою, без якої неможливо встановити суть зобов`язання.
Частиною 2 статті 640 ЦК України врегульовано момент укладення договору, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Для укладення договору позики обов`язковим є передання грошей позичальникові, тобто даний вид договору є реальним. Після передання грошей договір вважається укладеним та у сторін виникають взаємні права та обов`язки, зокрема у позичальника виникає обов`язок повернути всю суму коштів.
Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Зі змісту наданої суду розписки беззаперечно не вбачається виникнення грошового зобов`язання відповідача за договором позики. Так у вказаній розписці не встановлено, що грошові кошти в розмірі 22 500,00 грн. отримані ОСОБА_3 саме у борг, не зазначено строку виконання зобов`язання, не вказано, на виконання якого саме договору отримані вказані кошти, тощо.
Однак, пояснення ОСОБА_1 в судовому засіданні щодо змісту виниклих між сторонами правовідносин, наполягання на наданні позивачем коштів ОСОБА_3 у позику на його прохання; пояснення щодо не зазначення при складанні розписки строку повернення коштів з посиланням на велику зайнятість позивача при наданні коштів у позику, відсутність у нього юридичної освіти та довірливі відносини з відповідачем, оскільки він знав ОСОБА_3 декілька років до написання розписки (відповідач здійснював ремонтні роботи у приміщенні, що належить позивачу) свідчать на думку суду про виникнення між сторонами договірних відносин з приводу договору позики.
Врахувавши принцип диспозитивності, передбачений ст. 13 ЦПК України, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення грошових коштів в розмірі 22 500, 00 грн. не підлягають задоволенню оскільки у сторін виникли правовідносини з приводу договору позики, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів на підставі статті 1212 ЦК України є необґрунтованими, оскільки ці норми права не застосовуються до договірних правовідносин.
Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у постанові Великої палати від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17 (провадження № 12-125гс18).
Доводи представника позивача про те, що сторони не укладали будь-яких договорів, суд не приймає, оскільки з його пояснень ОСОБА_1 суду встановлено, що позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у позику, а тому правовідносини, які виникли між сторонами, носять договірний характер. При цьому не зазначення у розписці строку повернення коштів не є доказом відсутності між сторонами договірних відносин, оскільки ч. 2 ст. 530 ЦК України визначає підстави виконання боржником зобов`язання, коли його строк не встановлений.
Стягнення грошових сум, розрахованих позивачем, відповідно до ст. 625 ЦК України, а також моральної шкоди в даному випадку є похідною вимогою від вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів, а оскільки в задоволенні такої судом відмовлено, відповідно не підлягає задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та моральної шкоди у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів отриманих без достатньої правової підстави, інфляційних збитків, трьох відсотків річних та компенсації моральної шкоди - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено 18.04.2023.
Суддя Г.А. Микульшина