Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Дементьєва Т.М., звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити, що частка ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , становила частку квартири.

Позов обґрунтовує тим, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 , якій на праві спільної сумісної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 , набута на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого на Київській універсальній біржі 11 червня 1996 року.

У встановлений законом строк позивач звернувся до приватного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну спадкодавцю частку квартири позивачу було відмовлено, оскільки неможливо встановити склад спадкового майна, а саме, яка частка даної квартири належала спадкодавиці на час відкриття спадщини.

У зв`язку з цим, позивач змушений звернутися до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2023 року витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гудим О.Л. копію матеріалів спадкової справи № 7/2021 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

26 січня 2023 року матеріали вказаної вище спадкової справи, що витребовувалась, надійшли до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

28 березня 2023 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача.Позовні вимоги підтримують, просять суд їх задовольнити.

Відповідач Київська міська рада, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, відзив на позов не подала, в судове засідання свого представника жодного разу не направила, про причини неявки суд не повідомляла, будь-яких заяв про розгляд справи за відсутності представника відповідача та/або відкладення судового засідання до суду не надходило.

Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, постановив розглянути справу заочно, згідно із статтями 223 та 280 ЦПК України.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Згідно договору купівлі-продажу нерухомості від 11 червня 1996 року, укладеного на Київській універсальній біржі, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 придбали квартиру АДРЕСА_2 .

З Реєстраційної посвідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 18 червня 1996 року вбачається, квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в Київському міському бюро технічної інвентаризації 18 червня 1996 року, запис в реєстровій книзі за номером №602.

Із матеріалів спадкової справи № 7/2021 судом встановлено наступне:

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 15 жовтня 2020 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтв про шлюб та повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть вбачається, що з 29 липня 1972 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

02 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гудим О.Л. заведено спадкову справу № 7/2021 до майна померлої ОСОБА_3 .

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гудим О.Л. від 12 липня 2021 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_2 , оскільки за життя спадкодавці ОСОБА_3 між співвласниками не укладався договір про визначення часток у праві спільно власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та не надано документів, які б підтвердили факт визначення частки померлої у спільному майні, а тому встановити склад спадкового майна не вбачається можливим.

За нормою частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Виходячи з положень частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. (стаття 328 ЦК України)

Згідно з частинами 1, 2 статт 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За нормою частини 1 статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

На підставі частини 1 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

При цьому, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина 1 статті 368 ЦК України).

За нормою частин 1, 2 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями частин 1, 2 статті 370 ЦК України передбачається, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до статей 1218, 1226 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності.

Як роз`яснено пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 № 20 частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його органами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування.

Видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак слід вважати, що для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, справа про визначення належної йому частки вирішуватиметься в суді.

Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до статті 1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до пункту 3.4. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року відповідно до статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту статті 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого ( П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила - ».

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи, що будь-якої домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток не було, беручи до уваги презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спадкову квартиру є рівною і становить по 1/2 частці кожному. При цьому в судовому засіданні не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшена або зменшена часток співвласників спірної квартири.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 15, 317,319, 328, 355-358, 369, 370, 392, 1218, 1226 ЦК України, статтями 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування, - задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , набутої на підставі Договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого на Київській універсальній біржі 11 червня 1996 року, реєстраційний номер В46266138, становить частина.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.О.Яровенко