Ухвала

11 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 201/5641/22

провадження № 61-4612ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2022 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про скасування наказу про призупинення трудових відносин, поновлення дії трудового договору, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у серпні 2022 року звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк») про скасування наказу про призупинення трудових відносин, поновлення дії трудового договору, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2022 року у справі № 201/10752/21 задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк». Скасований наказ № Э.DN-УВ-2021-7296181-п від 09 вересня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 434 615,71 грн. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, стягнення середньої заробітної плати за один місяць у розмірі 90 720,68 грн допущене до негайного виконання.

ОСОБА_1 у травні 2022 року отримав поштою від AT КБ «ПриватБанк» копію наказу про поновлення на роботі № Э.28.0.0.0/1-6922475 від 09 травня 2022 року і копію наказу про призупинення дії трудового договору № Э.28.0.0.0/1-6924954 від 09 травня 2022 року.

Наказом про призупинення дії трудового договору № Э.28.0.0.0/1-6924954 від 09 травня 2022 року дія трудового договору призупинена з 11травня 2022 року до дати припинення або скасування воєнного стану, припинено забезпечення роботою позивача та припинено нарахування та виплату заробітної плати.

Позивач вважає вказаний наказ неправомірним та таким що підлягає скасуванню, оскільки режим воєнного стану (військова агресія) як такий не є самостійною підставою призупинення трудових відносин. Головною умовою призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її в умовах воєнного стану.

За даними офіційного сайту AT КБ «ПриватБанк» банк працює в безперебійному режимі в тих населених пунктах, в яких немає загроз для здоров`я й життя працівників та клієнтів та з урахуванням вимог Постанови Правління НБУ від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» банки продовжують роботу з урахуванням обмежень, визначених вказаною постановою. Банк продовжує виконувати свої завдання та функції, забезпечуючи роботою своїх працівників. Про будь-які обставини, які унеможливлюють роботу AT КБ «ПриватБанк» офіційно не повідомляв.

Позивач є працівником Головного офісу банка з дислокацією у м. Дніпрі, відділення та структурні підрозділи банку в м. Дніпрі працюють в штатному режимі (очно та дистанційно). До свого незаконного звільнення він, як і всі працівники Головного офісу банку в м. Дніпрі, працював в дистанційному режимі.

Вважав, що банк у зв`язку з незаконним призупиненням дії трудового договору, повинен виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи із середнього заробітку у розмірі 4 219,57 грн, визначеного рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2022 року у справі № 201/10752/21, адже від час прийняття рішення про поновлення на роботі до прийняття наказу про призупинення дії трудового договору будь-яких рішень про зміну розміру оплати праці не приймалось, розмір оплати праці залишився незмінним.

Просив скасувати наказ AT КБ «ПриватБанк» про призупинення дії трудового договору, поновити дію трудового договору, стягнути з AT КБ «ПриватБанк» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11 травня 2022 року по день ухвалення рішення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним наказ голови правління АТ КБ «ПриватБанк» Герхард Бьош № Э.28.0.0.0/1-6924954 від 09 травня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору» з ОСОБА_1 з 11 травня 2022 року. Поновлено з 11 травня 2022 року дію трудового договору, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту, посадова підгрупа - заступник керівника Департаменту з питань адвокатського та судового супроводу ГО Департаменту економічної безпеки. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 травня 2022 року по день ухвалення рішення в розмірі 497 909, 26 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу) в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання щодо судового збору.

29 березня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2022 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі незначної складності, тобто рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є немайнові та майнові вимоги про скасування наказу № Э.28.0.0.0/1-6924954 від 09 травня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору» з ОСОБА_1 з 11 травня 2022 року, поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків з цієї категорії спорів, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Урахувавши предмет позову, оскаржувані судові рішення, прийняті у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки поняття призупинення дії трудового договору є нововведенням у чинному трудовому законодавстві, має специфічний період для застосування, виключно у період воєнного стану, оскільки надання висновків Верховним Судом за результатами розгляду цієї скарги, сформує єдиний підхід до порядку застосування статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, § 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і варто враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), § 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), § 32, № 29182/03, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) § 29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. CROATIA), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07; та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).

Саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення у справі «Добріч проти Сербії», § 54).

Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 2018 року, № 26293/18 у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

За змістом прецедентної практики ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі незначної складності, яка визнана судом малозначною, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі потрібно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання про зупинення виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2022 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2022 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про скасування наказу про призупинення трудових відносин, поновлення дії трудового договору, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров