№ 201/2514/23
провадження 2/201/1467/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року місто Дніпро

суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фестивальний» про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів і витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02 березня 2023 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСББ «Фестивальний» про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів і витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . З метою належного утримання будинку та утримання спільного майна, власниками квартир та нежитлових приміщень будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фестивальний». Об`єднання було зареєстровано 15 березня 2017 року.

Як передбачено ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Тією ж статтею встановлено, що співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Таким чином, з моменту придбання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 є й співвласником Будинку, з усіма правами та обов`язками наданими законом та статутом ОСББ «Фестивальний».

Відповідно до п. З розділу II Статуту ОСББ «Фестивальний», завданням та предметом діяльності об`єднання є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами; забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Фінансовою основою реалізації завдань ОСББ «Фестивальний» виступають щомісячні внески і платежі співвласників (п. 1 розділу IV Статуту ОСББ «Фестивальний»). Наведені внески та платежі, які щомісячно повинні сплачувати співвласники відображаються правлінням ОСББ «Фестивальний» у щомісячних квитанціях.

Однак, на думку позивача, правлінням ОСББ «Фестивальний» неправомірно та з перевищенням повноважень, включає до щомісячних квитанцій за період з вересня 2021 року по лютий 2023 року суми внесків та інших платежів. Більш того, усі спроби позивача з`ясувати підстави здійснення саме таких нарахувань, натикаються на повне ігнорування з боку правлінням ОСББ «Фестивальний». Ними ігноруються усі запити (усні та письмові) щодо надання копій відповідних рішень та інформації з цього приводу.

Протягом 2022 року позивач намагався особисто отримати хоч якісь роз`яснення від голови правління ОСОБА_2 , однак у можливості ознайомлення з рішеннями, які є підставою відповідних нарахувань було відмовлено. Крім того, в грудні 2022 року та лютому 2023 року на адресу ОСББ «Фестивальний» направлявся адвокатський запит, щодо надання інформації та копій документів, однак обидва листа повернулись, з формулюванням «адресат відсутній за вказаною адресою».

Таким чином, ігнорування правлінням ОСББ «Фестивальний», законних вимог позивача, є грубим порушенням статуту ОСББ «Фестивальний» та положень закону.

Стосовно здійснення нарахувань у квитанціях за період з вересня 2021 року по лютий 2023 року, позивач відзначає не правомірне збільшення тарифів і платежів. Позивач стверджує, що в установленому статутом ОСББ «Фестивальний» та законом не запрошувався на загальні збори, порядком денним яких було б передбачено затвердження нового розміру внеску. Отже, на думку позивача, зміна розміру внеску на утримання будинку та прибудинкової території відбулась з порушенням порядку передбаченого статутом ОСББ «Фестивальний» та законом і з перевищенням повноважень правлінням ОСББ «Фестивальний», а відтак таке нарахування є незаконним та підлягає перерахунку в бік зменшення, виходячи з розміру внеску. Це ж стосується внеску на утримання паркової зони та утримання системи спостереження, нерегулярних платежів, витрат на утримання і ремонт спільного майна і на оплату комунальних та інших послуг; витрати фондів об`єднання; інші витрати.

Отже, на день звернення до суду позивачу належна відповідь надана так і не була, перерахунок коштів не проведений. Позивач вважає вказане неправомірним, йому завдана шкода, він поніс збитки. Наступні звернення до відповідача з питанням усунення вказаного (надання відповіді, перерахунок послуг і тарифів) також ні до чого не призвели, відповідачі в цьому відмовили, на його неодноразові звернення до відповідачів з цим питанням відповідач свої зобов`язання по закону не виконав. Позивач у своєму позові просив суд захистити його права та просив визнати неправомірними дії ОСББ «Фестивальний» щодо нарахування ОСОБА_1 внеску на утримання будинку та прибудинкової території за період січень 2022 року - січень 2023 року включно в розмірі 12.08 грн. за 1м2 на місяць; внеску на утримання паркової зони за період вересень 2021 року - січень 2023 року включно, в розмірі 326.33грн. на місяць; платежу на утримання системи спостереження за період вересень 2021 року січень 2023 року включно в розмірі 680.00грн. на місяць; платежу на утримання паркінгу за період січень 2022 року - січень 2023 року включно, в розмірі 450.00грн. на місяць; платежу за заміну шлагбауму за жовтень 2021 року в розмірі 113.27 грн.; платежу за заміну труб ХВП за жовтень 2021 року в сумі 965.62 грн.; платежу на витратні матеріали для ремонту електромереж за листопад 2021 року в сумі 76.59 грн.; платежу на заміну труб ХВП за листопад 2021 року в суме 765.18 грн.; платежу за прибирання снігу спец технікою за грудень 2021 року в сумі 50.82 грн.; платежу планову повірку трансформатора в РП-35 за січень 2022 року в сумі 80.18 грн.; платежу за ремонт ліфтів за вересень 2022 року в сумі 208.36 грн.; платежу за ремонт ліфтів за січень 2023 року в сумі 52.40 грн.; платежу за ремонт покрівлі за січень 2023 року в сумі 585.89 грн.; платежу за миючі засоби для прибирання за січень 2023 року в сумі 52.93 грн.; внеску на придбання і монтаж генератора за січень 2023 року в сумі 6 449.10 грн. та зобов`язати ОСББ «Фестивальний» зробити ОСОБА_1 перерахунок внесків (платежів) за період з вересня 2021 року по січень 2023 року шляхом перерахунку зазначених внесків (на утримання будинку та прибудинкової території, на утримання паркової зони; на утримання системи спостереження; на утримання паркінгу; платежу за заміну шлагбауму; на витратні матеріали для ремонту електромереж; на заміну труб ХВП; за прибирання снігу спец технікою; за ремонт ліфтів; за ремонт покрівлі; за миючі засоби для прибирання; на придбання і монтаж генератора), а також стягнути з ОСМББ «Фестивальний» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору та витрати пов`язані з розглядом справи: на правову допомогу і судовий збір, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача ОСББ «Фестивальний» позовні вимоги не визнав, надали відзив на позов, де зазначили, що дійсно позивач має у власності в цьому будинку квартиру і паркувальне місце для автомобіля, про умови і порядок діяльності об`єднання позивач обізнаний і йому все повідомлялося своєчасно, протиправних дій в них не було; тарифи затверджувалися зборами, маються всі протоколи, доступ до яких мають співвласники. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Позовні вимоги не доведені. Вважають позовні вимоги до них безпідставними, просили в їх задоволенні відмовити.

З`ясувавши позицію та думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Судом з наданих позивачем документів і додатків до позову з`ясовано позицію сторони позивача, що полягає в наступному: позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Наведене підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 273620683 від 07 вересня 2021року.

З метою належного утримання будинку та утримання спільного майна, власниками квартир та нежитлових приміщень будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фестивальний». Об`єднання було зареєстровано 15 березня 2017 року, що підтверджується даними з сайту https://opendatabot.ua.

Таким чином, з моменту придбання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 є й співвласником Будинку, з усіма правами та обов`язками наданими законом та статутом ОСББ «Фестивальний».

Фінансовою основою реалізації завдань ОСББ «Фестивальний» виступають щомісячні внески і платежі співвласників (п. 1 розділу IV Статуту ОСББ «Фестивальний»). Наведені внески та платежі, які щомісячно повинні сплачувати співвласники відображаються правлінням ОСББ «Фестивальний» у щомісячних квитанціях.

Однак, на думку позивача, правлінням ОСББ «Фестивальний» неправомірно та з перевищенням повноважень, включає до щомісячних квитанцій за період з вересня 2021 року по лютий 2023 року суми внесків та інших платежів. Більш того, усі спроби позивача з`ясувати підстави здійснення саме таких нарахувань, натикаються на повне ігнорування з боку правлінням ОСББ «Фестивальний». Ними ігноруються усі запити (усні та письмові) щодо надання копій відповідних рішень та інформації з цього приводу.

Протягом 2022 року позивач намагався особисто отримати хоч якісь роз`яснення від голови правління ОСОБА_2 , однак у можливості ознайомлення з рішеннями, які є підставою відповідних нарахувань було відмовлено. Крім того, в грудні 2022 року та лютому 2023 року на адресу ОСББ «Фестивальний» направлявся адвокатський запит, щодо надання інформації та копій документів, однак обидва листа повернулись, з формулюванням «адресат відсутній за вказаною адресою».

Як встановлено п. 1 розділу V статуту ОСББ «Фестивальний», співвласник має право знайомитись з протоколами загальних зборів, робити з них виписки; одержувати в установленому порядку інформацію про діяльність об`єднання. Тим же пунктом статуту передбачено, що об`єднання на вимогу співвласника зобов`язане надати йому для ознайомлення всі свої фінансові звіти.

Таким чином, ігнорування правлінням ОСББ «Фестивальний», законних вимог позивача, є грубим порушенням положень статуту ОСББ «Фестивальний» та положень закону.

На думку позивача, зміна розміру внеску на утримання будинку та прибудинкової території відбувається виключно за рішенням загальних зборів співвласників, але жодних відомостей про проведення загальних зборів, які б затверджували кошторис ОСББ «Фестивальний» з внеском на утримання будинку та прибудинкової території та інш. не має. Більш того, позивач в установленому статутом ОСББ «Фестивальний» та законом не запрошувався на загальні збори, порядком денним яких було б передбачено затвердження нового розміру внеску.

Отже, на думку позивача, зміна розміру внеску на утримання будинку та прибудинкової території відбулась з порушенням порядку передбаченого статутом ОСББ «Фестивальний» та законом і з перевищенням повноважень правлінням ОСББ «Фестивальний», а відтак таке нарахування є незаконним та підлягає перерахунку в бік зменшення. Це ж стосується внеску на утримання паркової зони та утримання системи спостереження, нерегулярних платежів, витрат на утримання і ремонт спільного майна і на оплату комунальних та інших послуг; витрати фондів об`єднання; інші витрати.

Правління ОСББ «Фестивальний» не надало жодних підтверджень наявності відповідного рішення, прийнятого загальними зборами. Тобто, у ОСББ «Фестивальний» відсутні будь-які правові підстави нараховувати внесок на утримання паркової зони, паркінгу, нерегулярних платежів та інш..

Отже, на день звернення до суду позивачу належна відповідь надана так і не була, перерахунок коштів не проведений. Позивач вважає вказане неправомірним, йому завдана шкода, він поніс збитки. Наступні звернення до відповідача з питанням усунення вказаного (надання відповіді, перерахунок послуг і тарифів) також ні до чого не призвели, відповідачі в цьому відмовили, на його неодноразові звернення до відповідачів з цим питанням відповідач свої зобов`язання по закону не виконав. Виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону № 2866-III об`єднання юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 2866-III основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Згідно Статуту сплата встановлених загальними зборами внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного та інших фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами, є обов`язковою для всіх співвласників. Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Співвласник зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені цим Статутом; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; виконувати передбачені цим Статутом обов`язки перед об`єднанням.

Загальними зборами вказаного ОСББ було затверджується обов`язковий внесок на утримання будинку та прибудинкової території на момент передачі будинку за один квадратний метр загальної площі житлового приміщення, за один квадратний метр загальної площі житлового приміщення під`їзду за один квадратний метр загальної площі нежитлового приміщення.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Статтею б Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Предметом позову є певна матеріально правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову повинен кореспондувати зі способами захисту права, якими є прямо передбачені законом заходи з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу збоку цього відповідача на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного цим відповідачем права позивача чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

15 березня 2017 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фестивальний», про що було зроблено запис за номером 1 080565.

Відповідно до установчих документів ОСББ, а також інформації, що міститься в ЄДРПОУ, до його складу входять три будинки: 47, 49 та АДРЕСА_3 .

Відповідно до Статуту ОСББ, метою його діяльності, є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів.

Крім того, згідно п. 4 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 174.3 кв. м. Право власності на зазначену квартиру відповідачем набуто відповідно до Договору купівлі-продажу, укладеного 07 вересня 2021 року.

Крім того, позивач також є власником паркувального місця № НОМЕР_1 та приміщення № НОМЕР_2 (загальною площею 13.7 кв. м.), розташованих будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Право власності на вказані приміщення відповідачем набуто відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного в той самий день, 07 вересня 2021 року.

Згідно ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», співвласник зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень, не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників, а також своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Статтею 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків, об`єднання має право, зокрема: робити співвласникам попередження про порушення ними статутних або інших законних вимог і вимагати їх дотримання; вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Щодо «ігнорування» звернень позивача на адресу відповідача. Позивачем у позовній заві вказується про те, що нібито відповідачем ігноруються його постійні звернення, щодо надання документів ОСББ, а також надання роз`яснень з приводу певних питань діяльності ОСББ, а також нарахувань по сплаті внесків з обслуговування.

Суду не надано докази, що адвокатські запити, на які посилається позивач, на адресу відповідача не надходили, а отже останній не мав можливості проаналізувати їх зміст та надати вмотивовану відповідь з приводу питань, що цікавлять позивача. Більш за те, позивач неодноразово відвідував правління ОСББ (відповідача), з метою отримання статутних документів та отримання відповідей на поставлені питання. Так, йому були надані вичерпні відповіді на відповідні питання, а також надані статутні та інші документи, в яких позивач був зацікавлений.

Доказ вказаного міститься в матеріалах справи, поданих позивачем, зокрема, позивачем надано суду статут ОСББ, який саме, в тому числі, йому було надано на його прохання правлінням ОСББ. Статут ОСББ завірений, проставлений підпис представника - Горохова К.К. Отже посилання позивача на ігнорування його звернень та ненадання інформації - не відповідає дійсності.

Щодо здійснення нарахувань за період 2021 2023 роки: як було зазначено позивачем, в квитанціях за вересень - грудень 2021 року, внесок на утримання будинку та прибудинкової території здійснювався з розрахунку 9.65 грн. за 1м2. З січня 2022 року, внесок утримання будинку та прибудинкової території здійснюється з розрахунку 12.08 грн. за 1м2.

Судом з`ясовано, що 11 квітня 2018 року Загальними зборами ОСББ «Фестивальний» було прийняте рішення, за результатами якого було складено Протокол № 4, відповідно до якого, було встановлено та затверджено тариф утримання житла та прибудинкової території у будинках АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , на 2018 рік, у розмірі 12.08 грн. за 1м2. (протокол додано).

У наступному, протягом 2021 року, в зв`язку з наявністю в житловому комплексі ОСББ «Фестивальний» приблизно 50% приміщень у власності АТ КБ «ПриватБанк», які не були заселені та не використовувались, виник профіцит бюджету ОСББ, в зв`язку з чим, було вирішено тимчасово зменшити встановлений тариф, в інтересах співвласників цього самого ОСББ, до моменту розпродажу АТ КБ «ПриватБанк» належних йому приміщень.

Отже, в подальшому, після здійснення АТ КБ «ПриватБанк» розпродажу належних йому приміщень, та, як наслідок, фактичного заселення житлового комплексу, а отже виникнення додаткових витрат на утримання будинку та виникнення дефіциту бюджету, а також в зв`язку з збільшенням розміру мінімальної заробітної плати, ОСББ повернулося до затвердженого Загальними зборами тарифу, у розмірі 12.08 грн. за 1м2.

Таким чином, тариф у розмірі 12.08 грн. за 1м2 було встановлено Загальними зборами співвласників ОСББ «Фестивальний», а його тимчасове зменшення відбувалося виключно в інтересах його співвласників, в зв`язку з можливістю, яка виникла. Отже, ОСББ не здійснювало підвищення тарифу, а навпаки, ним було тимчасово зменшено тариф.

Щодо нарахування з інших платежів. З приводу зазначеного позивачем тарифу на утримання паркової зони, суд звертає увагу на те, що вказаним Протоколом № 2 ОСББ «Фестивальний», було встановлено окремий тариф на її (паркової зони) утримання, у розмірі 424.01 грн. Проте, в окремий період, було прийнято рішення тимчасово зменшити тариф утримання паркової зони до рівня 326.33 грн., з метою дотримання інтересів співвласників ОСББ. В наступному, після вичерпання профіциту бюджету ОСББ, було повернуто до встановленого раніше рівня тарифу утримання паркової зони, в розмірі 424.01 грн.

При цьому, посилання позивача на нібито неправомірність встановлення тарифу паркової зони, яка є складовою прибудинкової території та має бути включена до неї, не є вірною, оскільки саме загальними зборами співвласників було прийняте рішення про виділення зазначеного тарифу в окремий, через постійну зміну кількості співвласників в житловому комплексі (постійний продаж АТ КБ «ПриватБанк» належних йому квартир).

З приводу утримання системи відеонагляду, у розмірі 680.00 грн., повідомлено суду, що його було встановлено на рівні 1031.90 грн. за кожну квартиру. Проте, з метою дотримання інтересів співвласників, було в подальшому прийнято рішення про його тимчасове зменшення.

Щодо тарифу з утримання паркінгу, який було встановлено в розмірі 400.00 грн. за одне паркомісце, та який було в наступному підвищено до розміру 450.00 грн. за одне паркомісце: спочатку тариф на утримання паркомісць взагалі було встановлено на рівні 628.06 грн., після чого, його було зменшено до рівня 400.00 грн. за одне паркомісце, та, в подальшому, Протоколом правління ОСББ «Фестивальний» від 27 грудня 2021 року, його було встановлено на рівні 450.00 грн., та в будь-якому разі меншим за встановлений ОСББ раніше.

Отже, будь-які зміни з встановлених тарифів, які відбувались протягом 2021-2023 року, відбувались виключено в інтересах співвласників ОСББ та виключно в сторону зменшення. Правління ОСББ ставить на меті, в першу чергу - дотримання інтересів співвласників ОСББ та максимальне скорочення нарахувань, які щомісяця мають сплачуватись співвласниками.

Отже, вимоги позивача, призведуть лише до перерахунку виставлених рахунків за період 2021-2023 року, в сторону збільшення, що може тільки погіршить матеріальне становище позивача, а отже не відповідає його інтересам та правам, як позивача та співвласника ОСББ «Фестивальний». Крім того, зазначене призведе до порушення прав та інтересів інших співвласників ОСББ, через необхідність перерахування платежів по їх приміщенням, також, в сторону збільшення.

Стосовно нерегулярних платежів, на які було звернуто увагу суду позивачем, з`ясовано судом, що в ОСББ «Фестивальний» відсутній резервний фонд, який би мав гасити витрати, необхідні для усунення позаштатних ситуацій, а також проведення планових та незапланованих ремонтних робіт. При цьому, в ОСББ «Фестивальний», відповідно до норм чинного законодавства України, з числа співвласників, створено Ревізійну комісію, якою постійно здійснюється контроль за діяльністю ОСББ, а також витрат на проведення будь-яких робіт, в тому числі позапланових, а також - витрат на проведення робіт з встановлення, налагодження, ремонту обладнання, усунення аварій та підтримання в належному стані систем енергоносіїв, систем життєдіяльності житлового комплексу. Отже, час від часу, в житловому комплексі, який обладнаний безліччю складних та дорогих систем, виникає потреба в проведенні ремонтних робіт, а також налагодженні цих систем та обладнання.

Щодо внеску на придбання та монтаж генератора, який було нараховано в січні 2023 року, в зв`язку з агресією російської федерації проти України, яка призвела до «локдауну» в зимовий період, зокрема - залишення території нашої країни без світла, та, як наслідок, без інших джерел життєдіяльності, низький температурний режим, а отже загрозу настання несприятливих наслідків для всіх систем життєдіяльності житлового комплексу, а також загрозу життю та здоров`ю співвласників ОСББ, останніми було прийнято термінове рішення про придбання та встановлення генератора, потужністю, яка б забезпечила функціонування усіх систем життєдіяльності житлового комплексу ОСББ. При цьому, через відсутність грошових коштів на придбання відповідного генератора, було вирішено розподілити його вартість та вартість монтажу - між співвласниками.

Стосовно вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу. В питанні надання доказів з приводу вимоги по стягненню витрат на правничу допомогу, варта уваги позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо), є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Таким чином проаналізувавши подані позивачем докази, щодо надання йому правничої допомоги, вартість якої він просить суд стягнути з відповідача (зокрема позивачем надано ордер адвоката та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю), ним не доведено понесені витрати на отримання правничої допомоги, а отже такі витрати не можуть бути стягнені судом з відповідача на користь позивача.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулює Закон України від 9 листопада 2017 року № 2189-УІІІ «Про житлово- комунальні послуги».

Відповідно до ст. 5 Закону № 2189-УІІІ до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - то слуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Змісту вищезазначеної статті кореспондує зміст пунктів 2-4 частини 1 ст. 13 Закону 1875-ІУ, який був чинним до набрання чинності Законом № 2189-VIII, відповідно до яких різновидом житлово-комунальних послуг є послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до частини 1, 3 ст. 9 Закону № 2189-УІІІ споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово- комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Аналогічна вимога щодо щомісячної оплати за спожиті житлово-комунальні послуги була передбачена і статтею 32 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-ІУ «Про житлово-комунальні послуги», який був чинним до набрання чинності Законом № 2189-УІП.

Відповідно до частини 5 ст. 13 Закону № 2189-УІІІ відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (в редакції постанов Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством (п. 4); власники квартир, житлових приміщень у гуртожитку визначають форму управління багатоквартирним будинком чи гуртожитком відповідно до закону (п. 6); власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 7); співвласники житлового будинку, гуртожитку зобов`язані забезпечувані належне утримання, експлуатацію, реконструкцію, реставрацію, поточний і капітальний ремонт, технічне переоснащення спільного майна житлового будинку, гуртожитку пропорційно до частки співвласника на умовах співфінансування (п. 8).

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207, утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої то них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством; об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Відповідно до частини 1 ст. 10 Житлового кодексу Української PCP громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Відповідно до ст. 67 Житлового кодексу Української PCP плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу Української PCP наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української PCP.

Відповідно до ст. 151 Житлового кодексу Української PCP громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом Української PCP.

Відповідно до ст. 160 Житлового кодексу Української PCP члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2, частини 3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 2 ст. 317 Цивільного кодексу України на зміст права класності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частини 4 ст. 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує.

Відповідно до частини 1 ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1, 4 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у класності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до частини 2 ст. 356 Цивільного кодексу України суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до частини 1 ст. 360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наявні у матеріалах справи докази не підтверджують позицію позивача і спростовуються зазначеним.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо заявленої позивачем суми витрат на професійну правову допомогу, суд додатково вважає за необхідне зазначити наступне.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц).

За нормою ч. З ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката,

необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та

надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

В своїй постанові у справі № 922/3812/19 Верховний Суд навів власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від

конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої

дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат.

Також в питанні надання доказів варта уваги позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

З урахуванням вищевикладеного, позивачем не надано доказів укладення з адвокатом договору про надання правової допомоги, яким визначено обсяг

послуг, розмір гонорару, порядок його обчислення, підстави для зміни гонорару, порядок його сплати, повернення тощо. А тому відсутні належні докази на підтвердження узгодження вартості послуг представника позивача в межах даної справи.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що вказаний відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які інші домовленості і зобов`язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСББ «Фестивальний» про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів і витрат відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів і витрат в такому вигляді не грунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 42, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 22, 184, 202, 316, 317, 319, 322, 355, 356, 360, 509, 526, 530, 1166 ЦК України, ст. 10, 67, 68, 151, 160 ЖК України, Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 133, 134, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фестивальний» про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів і витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя