Справа №484/554/18 Головуючий суду першої інстанції Закревський В. І.
Провадження №22-ц/812/12/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
№22-ц/812/13/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2023 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л. Д.,

за участі:

представників позивача Кравченко Л. Л., ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

представника третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області та ОСОБА_3 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2021 року, ухвалене о 15 год 50 хв під головуванням судді Закревського В. І. у приміщенні суду у м.Первомайськ Миколаївської області, повний текст якого складено 19 березня 2021 року, ухвалене за позовом Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Управління у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_3 , Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року Виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області, діючи як орган опіки та піклування, подав до суду вищезазначений позов до ОСОБА_2 , який обґрунтовував наступним.

ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які до 2016 року проживали разом з ним та перебували на його утриманні.

У зв`язку з неналежним доглядом за дітьми у листопаді 2016 року діти за рішенням органу опіки та піклування були відібрані у батька та влаштовані до педіатричного відділення Первомайської лікарні, де у них було встановлено ураження головного мозку не уточненої етіології (затримка мовного розвитку), порушення зору, вади серця, вторинну лактозну недостатність, фімоз, деформацію стоп.

У липні 2017 року ОСОБА_3 призначено опікуном дітей.

Позивач зазначав, що ОСОБА_2 в силу наявності у нього психічної хвороби, відсутністю необхідних знань і вмінь по вихованню дітей та низького виховного потенціалу не в змозі виховувати дітей та повноцінно оцінювати ситуацію.

Після відібрання дітей у відповідача він не змінив накраще умови проживання, житло так і залишається непридатним для проживання малолітніх дітей.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 через психічну хворобу не може належним чином виконувати батьківські обов`язки, залишення дітей з ним є небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання, Виконком Первомайської міської ради Миколаївської області просив відібрати у ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував, вказуючи на недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для відібрання дітей.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2021 року у задоволенні позову Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не доведено наявність обставин, які б свідчили про необхідність відібрання дітей у відповідача через наявність у нього психічного захворювання.

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_3 та Виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи свої апеляційні скарги, ОСОБА_3 та Виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області вказували, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявності у ОСОБА_2 психічного захворювання та як наслідок неможливості виконання ним батьківських обов`язків.

Відповідачем подано відзиви на апеляційні скарги, у яких наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а апеляційні скарги безпідставними.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.13-14).

Після свого народження діти проживали разом із своїми батьками по АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації Первомайського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Первомайської міської ради від 23.01.2018 р., вищезазначена родина перебувала під соціальним супроводом з 11 серпня 2014 року по 03 травня 2017 року з метою підвищення виховного потенціалу, налагодження мікроклімату та покращення умов проживання дітей. Однак батьки дітей регулярно не виконували рекомендації фахівців. Ситуація в родині залишалася незмінно негативною, для дітей умови не покращувалися. Тимчасове покращення їх умов проживання відбулося на короткий термін тільки після примусового вилучення дітей з родини.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 18.10.2006 р. та довідкою Первомайської центральної міської багатопрофільної лікарні Миколаївської області від 01.03.2017 р. ОСОБА_2 має другу групу інвалідності безстроково, є непрацездатним. З 1985 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з приводу захворювання на шизофренію параноїдної форми (т.1 а.с.18, 20).

За відомостями Первомайського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області від 26.01.2018 р. ОСОБА_2 09 січня 2016 року притягався до адміністративної відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків (ст. 184 КУпАП), а 18 березня 2015 року за вчинення насильства у сім`ї (ст. 173-2 КУпАП) (т.1 а.с.23).

За місцем проживання ОСОБА_2 характеризується позитивно. Він виховував трьох неповнолітніх дітей від першого шлюбу, місце проживання яких було визначено з ним за судовим рішенням від 20 лютого 2003 року. Діти досягли повноліття.

16 листопада 2016 року Виконавчим комітетом Первомайської міської ради у зв`язку з виникненням загрози життю та здоров`ю дітей прийнято рішення про негайне відібрання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у їх батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_9 і тимчасове влаштування до педіатричного відділення Первомайської центральної міської багатопрофільної лікарні (т.1 а.с.24).

Під час перебування у лікувальному закладі ОСОБА_8 07.12.2016 р. діагностовано дефіцитну анемію легкого ступеню та змішаний астигматизм, а ОСОБА_7 затримку мовного розвитку та гиперметропію середнього ступеню важкості (т.1 а.с.27-28).

Рішеннями Виконавчого комітету Первомайської міської ради від 14 квітня 2017 року №181, 182 малолітнім дітям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надано статус дітей позбавлених батьківського піклування у зв`язку із відібранням їх у батьків без позбавлення батьківських прав (рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 січня 2017 року).

05 травня 2017 року Миколаївською обласною дитячою лікарнею Миколаївської області надано висновки про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дітей, за яким у ОСОБА_8 діагностовано ураження головного мозку неуточненої етіології (затримка мовного розвитку), фімоз, деформацію вальгусних стоп, астигматизм, вторинну лактозну недостатність, у зв`язку з чим він потребує медико-педагогічної корекції, а також щеплень відповідно до віку. У ОСОБА_7 діагностовано ураження головного мозку неуточненої етіології (затримка мовного розвитку), гіперметропію, інші уточнені вроджені вади серця (ДХЛШС), у зв`язку з чим вона потребує медико-педагогічної корекції, а також щеплень відповідно до віку (т.1 а.с. 29, 30).

25 січня 2017 року рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було відібрано у їх матері ОСОБА_9 та батька ОСОБА_2 без позбавлення їх батьківських прав у зв`язку з ухиленням останніх від виконання обов`язків щодо виховання дітей. Дітей було передано органу опіки та піклування для подальшого влаштування. З батьків були стягнуті аліменти на утримання дітей.

11 липня 2017 року розпорядженням Києво-Святошинської РДА Київської області №475 ОСОБА_3 призначено опікуном над малолітніми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т.1 а.с.32).

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 11 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 01 квітня 2020 року, вищезазначене рішення скасоване в частині відібрання дітей у ОСОБА_2 та стягнення з нього аліментів на їх утримання. У задоволенні позову виконкому Первомайської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_2 про відібрання дітей та стягнення аліментів відмовлено. Колегією суддів погодилася, що станом на листопад 2016 року матеріально-побутові умови проживання дітей були неналежні, але вона вважала недоведеним факт свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, внаслідок чого виникла реальна небезпека для їх життя, здоров`я та морального виховання, і що втручання у права відповідача, як винятковий випадок, є єдино можливим способом захисту інтересів дітей, тобто є «необхідним у демократичному суспільстві». Отже, суд вважав, що достатні підстави для відібрання дітей відсутні.

04 січня 2018 року комісією Управління у справах дітей Первомайської міської ради складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання по АДРЕСА_1 , з якого випливає, що ОСОБА_2 проживає в приватному одноповерховому будинку з пічним опаленням, який складається з коридору, кухні, двох житлових кімнат, де стіни частково обклеєні старими шпалерами та фото оголених жінок, оздоблені килимами. Стеля пофарбована частково. Підлога в приміщенні частково пофарбована, килими на підлозі відсутні. Меблювання складається з двох дерев`яних ліжок, двох шаф для зберігання одягу, тумби, столу, газової плити. Дитячі ліжка, газопостачання та водопостачання відсутні. Температурний режим у будинку не витримано. Запаси дров недостатні для опалення приміщення. Висновок комісії: для проживання, виховання, розвитку та навчання дітей не створені належні умови (т.1 а.с.31).

15 січня 2018 року представниками Києво-Святошинської РДА Київської області складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_3 , її чоловіка ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у якому зафіксовано, що вони проживають у двокімнатній дворівневій квартирі, яку винаймають. Вона складається з двох кімнат, двох санвузлів та кухні-студії. У дітей є окрема кімната у усіма необхідними меблями, речами, книжками та іграшками. Взаємовідносини у сім`ї люблячі, родинні, діти називають опікуна та її чоловіка мамою та татом (т.1 а.с.33).

З інформації ГО «Українська асоціація усиновителів «Нова сім`я» від 17.01.2018 р. випливає, що під час перебування дітей під опікою, з вересня 2017 року ОСОБА_11 відвідувала дефектолога та логопеда. Згідно з оцінкою цього спеціаліста ОСОБА_12 мала затримку психічного розвитку. У січні 2018 року почав спостерігатися великий прогрес у психічному та емоційному розвитку дівчинки: виріс словниковий запас, вона почала розмовляти, увага стала більш стійкою. Таня вивчила кольори, форми, знає назви тварин, із задоволенням вивчає новий матеріал, любить, коли їй читають книжки. На думку спеціаліста це відбулося через появу у дитини безпечного середовища, задоволення її базових потреб в їжі, одязі, теплі (т.1 а.с.43-44).

Відповідно до довідки Святопетрівської загальноосвітньої школи Київської області станом на 2020 рік ОСОБА_13 навчалася у цій школі у першому класі (т.2 а.с.123).

Згідно з висновком Виконавчого комітету Первомайської міської ради від 05.02.2018 р. є доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей відібрання у ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Такий висновок ґрунтується на тому, що ОСОБА_2 в силу свого психічного захворювання не може належним чином виконувати батьківськи обов`язки, чим наражає дітей на небезпеку. Неодноразові спроби допомогти йому підвищити виховний потенціал, налагодити мікроклімат у родині та покращити умови проживання дітей позитивного результати не дали. ОСОБА_2 через захворювання має своєрідне бачення та підходи до виховання дітей, які призводять до відсутності їх розвитку та належного утримання. Діти не відвідували навчальні заклади, були педагогічно занедбані, не мали необхідних щеплень, їх здоров`я не було задовільним (т.1 а.с.47-54).

Під час розгляду цієї справи у суді у березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про негайне відібрання дітей і повернення їх за попереднім місцем проживання.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 березня 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відібрано у ОСОБА_3 та повернуто їх батькові ОСОБА_2 . Суди встановили, що відібрання дітей у опікуна та повернення їх батькові не буде суперечити інтересам дітей, у тому числі, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що психічне захворювання ОСОБА_2 створює небезпечну для дітей обстановку.

Згідно з відповіддю на запит лікаря-психіатра від 08.04.2020 р. та довідки Первомайської центральної міської багатопрофільної лікарні Миколаївської області від 13.04.2020 р. захворювання ОСОБА_2 триває нападоподібно. Прояви: часта збудженість зі схильністю до неадекватних дій, втрата ситуаційного контролю, порушення свідомості. Прогноз: слабоумство незалежно від інтенсивності лікування. Останнє відвідування лікаря було у 2017 році, стаціонарне лікування у 2003 році. Медикаментозного впливу не відбувалося з 2017 року. При вихованні дітей хворим відбувається індуктивне порушення психіки стійкого характеру (т.2 а.с.97, 98).

Відповідно до психологічної оцінки розвитку дітей від 06 березня 2020 року за час проживання їх з опікунами сформована стійка, здорова прив`язаність. Рівень психічного розвитку дітей та більшості психічних процесів відповідає їх біологічному віку. Емоційна сфера ОСОБА_11 лабільна, дитина недостатньо стійка до стресових чинників. У розмові з психологом вона сказала, що пам`ятає іншого батька, але не хоче до нього повертатися, тому що там було жити погано (т.2 а.с.103-106).

27 лютого 2020 року та 22 жовтня 2020 року комісіями у справах дітей складено акти обстеження житлово-побутових умов проживання по АДРЕСА_1 , з яких випливає, що ОСОБА_2 проживає в приватному будинку зі співмешканкою та її сином. У будинку дві житлові кімнати, але у зимовий період використовується лише одна кімната, у якій проживають і дорослі і дитина. Опалення здійснюється за допомогою електрообігрівача. Санітарний стан приміщення не відповідає нормам. Для повернення дітей у родину не створені належні умови: відсутні дитячі ліжка, достатня кількість продуктів харчування, опалення, водопостачання, гігієнічні умови, дитячий одяг, іграшки, книжки для розвитку дітей (т.2 а.с.181, 182).

Відповідно до письмового звернення доньки ОСОБА_2 ОСОБА_14 до Управління у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області від 25.11.2020 ОСОБА_2 може вчиняти психічні та фізичні насильницькі дії щодо дітей, оскільки у її дитинстві він так вчиняв із нею та її братами (т.2 а.с.184).

Згідно з поясненнями свідка ОСОБА_15 , який є лікарем-психіатром, ОСОБА_2 з 2017 року не проходив лікування. На його думку дітей доцільно відібрати у ОСОБА_2 , бо його захворювання загрожує здоров`ю і розвитку дітей.

Згідно з поясненнями ОСОБА_16 , яка має психологічну освіту, і здійснювала соціальний супровід родини ОСОБА_17 , були виявлені випадки того, що ОСОБА_2 виганяв родину з будинку і вони жили у сараї. Також він дозволяв сторонньому чоловікові лишатися у будинку і залишав дітей самих з ним. Він на свій розсуд розуміє, що таке гігієна та харчування. Він вважає, що брудні та голодні діти це щасливі діти. У зв`язку з цим він казав їй, що так він і буде жити. Проте, сам завжди був вдягнутий охайно, на відміну від дітей. Оскільки ОСОБА_2 є психічно хворим, він у повній мірі не розумів, що відбувається у житті дітей, і не міг їх належно виховувати.

Відповідно до висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №696 від 15 грудня 2021 року ОСОБА_2 виявляє патопсихологічні порушення у вигляді розладів особистості, когнітивних та емоційних особливостей за типом «фершробен» в межах ендогенного процесу як типу дефекту. Психопатологічна та патопсихологічна картина захворювання підекспертного є полімодальною, мозаїчною, в якій стержневі риси феномену «фершробен» - чудиковатості та парадоксальності змішуються з іншими патохарактерологічними утвореннями (істероїдними, шизоїдними, тощо), різноманітними явищами редукції енергетичного потенціалу, зростанням астенії та ряду когнітивних розладів. Тому підекспертний не може виконувати у повному обсязі свої батьківські обов`язки та соціалізувати малолітніх дітей. Особливості його хворобливого психічного стану, розлади особистості можуть ймовірно впливати на психічний розвиток малолітніх дітей.

ОСОБА_2 страждає на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді «Шизотипового розладу» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F21» за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду). Даний розлад відзначається наявною психопатологією, що обмежує чутливість батька до психологічних потреб дитини, до продуктивного емоційного, емпатичного контакту з ними та перешкоджає забезпеченню їх потреб і може негативно вилинути на психічний стан та особливості психічного розвитку дітей. Тому ОСОБА_2 не може виконувати у повному обсязі свої батьківські обов`язки та соціалізувати малолітніх дітей (т.4 а.с.70-75).

Конвенція про права дитини, у якій закладено принцип інтересів дитини понад усе, ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», (заява № 2091/13) та у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, § 100) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед повинні виходити з інтересів самої дитини.

Конституція України забороняє втручання в особисте і сімейне життя фізичних осіб, крім випадків, передбачених нею (статті 32), та проголошує, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51).

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з частиною першою статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 25 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виснував, що відсутні дані про те, що захворювання ОСОБА_2 створює небезпечну для дітей обстановку.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком, оскільки досліджені судом докази у їх сукупності свідчать, що залишення дітей з ОСОБА_2 є небезпечним для їх життя, здоров`я та морального виховання, оскільки він виявляє патопсихологічні порушення у вигляді розладів особистості, когнітивних та емоційних особливостей, що можуть спричинити негативний вплив на психічний стан та особливості психічного розвитку дітей.

Під час проживання дітей з ОСОБА_2 вони були педагогічно занедбані, не розмовляли, мали захворювання, які випливали з неналежного догляду за ними та виховання. Після передачу їх під опіку діти почали прогресувати у розвитку, стали більш відкритими та допитливими, почали відвідувати навчальні заклади, що позитивно вплинуло на їх життя, здоров`я та розвиток.

Згідно з висновком психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_2 не може виконувати у повному обсязі свої батьківські обов`язки та соціалізувати малолітніх дітей. Особливості його хворобливого психічного стану, розлади особистості можуть ймовірно впливати на психічний розвиток малолітніх дітей.

У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає, що висновок районного суду не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_2 про відібрання дітей.

Такий висновок відповідає найкращим інтересам дітей, бо забезпечує їх розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

Порівняння розвитку дітей під час проживання їх з ОСОБА_2 та після їх поміщення до родини опікунів, доводить, що ОСОБА_2 не може в силу свого захворювання забезпечити дітям безпечного проживання, виховання, навчання. Діти, проживаючи з ним, не будуть у повній мірі у безпеці.

Оскільки у матеріалах справи відсутня згода родичів дітей про передання їх для виховання у родину родичів, то суд вважає необхідним передати дітей органові опіки та піклування, як про це говорить ст.170 СК України.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_2 про відібрання дітей задовольнити.

Відібрати у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 без позбавлення батьківських прав його малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Передати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під опіку Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняттяі у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 19 квітня 2023 року.