КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 758/2801/23

номер провадження 22-ц/824/9601/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду м. Києва 19 квітня 2023 року /суддя Якимець О.І./

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача у якому просила стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подання позову і до досягнення повноліття дитини.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва 19 квітня 2023 року позов задоволено. Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073,60 грн в дохід держави. /а.с. 21-23/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду змінити в частині частки аліментів, що підлягає стягненню з 1/3 до 1/4.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано ч. 1. ч. 2 ст. 183 СК України про те, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судовою наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже, з аналізу вищенаведених норм законодавства слідує, що мінімальний розмір аліментів, що можуть бути стягнуті в частині заробітку (доходу) на одну дитину становить 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, він виразив згоду сплачувати саме визначений законодавством мінімальний розмір аліментів, який присуджується в частці від заробітку (доходу) на одну дитину, тобто 1/4 заробітку. Також вказував, що позивач взагалі не обґрунтувала та не довела доцільності заявленого нею розміру аліментів, а за змістом ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. При цьому, позивач не надала суду першої інстанції, жодного належного та допустимого доказу на підтвердження щомісячних витрат на дитину, їх розміру, та більш того, взагалі не зазначила який щомісячний дохід вона має. Отже, суд першої інстанції не з`ясував, яка сума коштів щомісячно необхідна для належного матеріального забезпечення сина, які кошти на його утримання надає саме позивач, та власне якої суми на утримання дитини позивачу не вистачає.

ОСОБА_2 звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказувала, що рішення судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбних відносинах, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією повторного свідоцтва про народження, яке міститься у матеріалах справи.

Син проживає із матір`ю. Ця обставина визнана відповідачем, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

У зв`язку із наявністю підстав для стягнення аліментів на утримання дитини, позивач звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції вірно керувався нормами ст. 141 СК України про те, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ст.180 цього Кодексу кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Окрім цього, відповідно до ст.182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано враховував те, що добровільність визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; відсутність інших аліментів, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність в останнього батьківського обов`язку утримувати сина та його виконання, необхідність гармонійного розвитку дитини при визначенні розміру аліментів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого переконання, що у відповідності до ст. ст. 141, 181, 182 СК України та ч. 4 ст. 206 ЦПК України позов необхідно задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у частці від усіх видів заробітку доходу у розмірі 1/3, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 березня 2023 року (день пред`явлення позову) до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги щодо зменшення розміру аліментів до мінімального, встановленого законодавством, апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.

Так, процесуальним законодавством встановлено два порядки стягнення аліментів - в порядку наказного провадження на підставі судового наказу ( ст.ст.160-161 ЦПК України) та в порядку позовного провадження (ст. ст.175 ЦПК України).

За судовим наказом аліменти можна стягнути лише у чітко визначених розмірах. Зокрема, це може бути 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, або ж частка заробітку (доходу) платника аліментів, а саме 1/4 - на одну дитину.

Водночас, саме одержувач аліментів обирає спосіб їх стягнення та порядок звернення.

В даному випадку позивач, зверталась до суду першої інстанції в порядку позовного провадження шляхом подання позовної заяви, а не в порядку наказного провадження, а тому у відповідача відсутні будь-які законні підстави посилатися на ч. 5 ст. 183 СК України, якою передбачено видача судового наказу про стягнення аліментів у встановленому законодавством розмірі на одну дитину - однієї чверті.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що він в суді першої інстанції не визнав заявлений позивачем позов, а виразив згоду сплачувати визначений законодавством мінімальний розмір аліментів, який присуджується в частці від заробітку (доходу) на одну дитину, тобто % заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що також не враховується апеляційним судом саме з огляду на те, що частку аліментів на одну дитину за позовним провадженням заявляє заявниця, а остаточно визначає суд.

Враховуючи, що судом першої інстанції позов про стягнення аліментів з відповідача розглядався в порядку позовного провадження, а тому суд першої інстанції застосував саме ч. 1 ст.183 СК України, відповідно до якої частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Отже, суд першої інстанції правильно застосував до зазначених правовідносин норми матеріального права.

При цьому в матеріалах справи відсутні дані щодо доходу сторін, а отже не приймаються до уваги апеляційним судом і доводи щодо не повного встановлення обставин справи, оскільки жодною зі сторін такі дані не надані.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва 19 квітня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва 19 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: