Єдиний унікальний номер справи 336/1364/23
Номер провадження 2/336/1114/2023
УХВАЛА

10.07.2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі Карабак Л.Г., за участі секретаря Нечая О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , подану представником позивача ОСОБА_2 , до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

15.02.2023 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя з позовом до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, в якому просив установити факт його проживання з ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без шлюбу (у фактичних шлюбних відносинах) з 01.01.2014 року до часу відкриття спадщини; визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 09.03.2022 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Ухвалено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 26.04.2023 року о 12:30.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 26.04.2023 року від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяни Юріївни витребувано копію спадкової справи №48/2022 до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 24.05.2023 року підготовче провадження у справі було закрите. Судове засідання у справі призначено на 10.07.2023 року об 11:00.

29.05.2023 року на адресу Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяни Юріївни надійшла копія спадкової справи №48/2022 до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що доводилась позивачеві цивільною дружиною, з якою вони прожили однією сім`єю близько дев`яти років, однак шлюб свій так і не зареєстрували, хоча жоден з них в цей період в іншому шлюбі не перебував. Заповіту ОСОБА_3 не залишила. На час смерті ОСОБА_3 вони обидва були зареєстровані та фактично мешкали за адресою: АДРЕСА_2 .

22.04.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Кукурудз Т.Ю. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу №48/2022. В усних консультаціях та в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.02.2023 року нотаріус роз`яснила позивачеві, що для оформлення права на спадщину існує перешкода, оскільки він не перебував зі спадкодавицею у зареєстрованому шлюбі та не належить до жодної з черг спадкоємців за законом. Тому він може увійти лише до четвертої черги спадкоємців за законом на підставі рішення суду про встановлення факту їхнього проживання однією сім`єю не менш як п`яти років до часу відкриття спадщини. Отримавши постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивач звернувся до суду в позовному провадженні.

Позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача адвокат Кукурудз Р.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив суду, що об`єктивною причиною звернення до суду є потреба у встановленні факту проживання позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , у фактичних шлюбних відносинах (сім`єю без реєстрації шлюбу) з 2014 року по день відкриття спадщини. Після подання заяви про прийняття спадщини позивач тривалий час не надавав нотаріусу рішення суду про встановлення зазначеного факту, тому згодом нотаріус винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ОСОБА_1 не підтвердив свою належність до спадкоємців 4 черги за законом. Між тим інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом у ОСОБА_3 немає, оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно у ОСОБА_1 наявні, жодна особа не заперечує право ОСОБА_1 на спадкування після ОСОБА_3 , а також право власності ОСОБА_3 на спадкове майно. Позовна вимога про визнання права власності в порядку спадкування була заявлена лише з огляду на наявність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії з метою деякого зменшення витрат позивача на оформлення права на спадщину.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Про дату, час і місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку шляхом надіслання судової повістки на адресу його місцезнаходження.

Вислухавши представника позивача, дослідивши копію спадкової справи №48/2022 до майна ОСОБА_3 та інші докази, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до такого висновку.

Суд виходить з того, що стаття 15 ЦК України гарантує кожній особі право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить, зокрема, і виникнення майнового права (ч. 2 ст. 315 ЦПК України), справа про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звернулася з вимогою про встановлення факту, який може вплинути на її спадкові права, та за наявності спору з іншими спадкоємцями.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 року у справі №632/580/17 (провадження №61-51сво18) зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення цивільної права та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) вказано, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно з абз. другим п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Позивачем у спорах щодо спадкування права власності на нерухоме майно у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК.

За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду.

При дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини:

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , 1959 року народження, яка проживала та була зареєстрована до дня смерті за адресою: АДРЕСА_2 . Заповіту після себе не залишила.

20.09.1997 року ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ) зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер. Відтоді ОСОБА_3 нових шлюбів не укладала.

За даними Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради станом на день смерті ОСОБА_3 за адресою реєстрації її місця проживання з 14.06.2019 року був зареєстрований позивач ОСОБА_1 .

22.04.2022 року ОСОБА_1 подав приватному нотаріусу Кукурудз Т.Ю. заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після ОСОБА_3 , яку він прийняв за законом згідно зі ст. 1264 ЦК.

На підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 22.04.2022 р. нотаріусом Кукурудз Т.Ю. того ж дня було заведено спадкову справу №48/2022.

ОСОБА_1 07.03.1986 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_8 ). 21.03.1996 року їхній шлюб було розірвано. Після цього ОСОБА_1 станом на час розгляду справи нових шлюбів не укладав.

Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №77/02-31, винесеною приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. 08.02.2023 р., єдиною причиною відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру стало те, що у спадковій справі відсутні належні (тобто передбачені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України) документи на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_3 не менше як п`ять років до дня відкриття спадщини.

Водночас визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, на чому неодноразово наголошував Верховний Суд (постанова від 22.04.2020 року у справі №752/10162/17, провадження №61-15053св19; постанова від 08.11.2019 року у справі №473/3447/16-ц, провадження №61-19549св18; постанова від 17.06.2020 року у справі №1502/150/2012, провадження №61-41889св18; постанова від 25.04.2018 року у справі №760/28048/13-ц, провадження №61-2917св18; постанова від 21.09.2022 року у справі №474/478/18, провадження №61-21103св21).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач є єдиною особою, яка прийняла спадщину після ОСОБА_3 . Наявність у ОСОБА_3 інших спадкоємців за заповітом чи за законом матеріалами спадкової справи не підтверджується. Отже, про відсутність предмету для спору між спадкоємцями свідчать як матеріали спадкової справи, які вказують на відсутність у ОСОБА_3 інших, крім позивача, спадкоємців, так і пояснення представника позивача, надані ним у судовому засіданні.

Спадкове майно складається з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Лучко Н.Г. 21.12.2010 року за №2580. Право власності було зареєстроване Орендним підприємством ЗМБТІ 23.12.2010 року. Оригінал договору, витягу з державного реєстру правочинів, витягу про державну реєстрацію прав та технічного паспорта зберігаються у позивача.

Позивач не надав суду доказів того, що будь-яка особа оспорює чи не визнає право власності спадкодавиці ОСОБА_9 на зазначену квартиру чи право позивача на успадкування зазначеної квартири, а так само втрати документа, який засвідчує право власності на спадкову квартиру. Наведене означає, що спір про право власності чи про право на набуття права власності в порядку універсального правонаступництва на спадкову квартиру відсутній. Крім цього, представник позивача адвокат Кукурудз Р.О. в судовому засіданні пояснив, що дійсною причиною пред`явлення позовної вимоги про визнання права власності в порядку спадкування стало бажання позивача зменшити свої витрати на оформлення права власності на спадкову квартиру в нотаріальному порядку.

Зміст постанови нотаріуса Кукурудз Т.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії також підтверджує, що в разі встановлення факту проживання позивача ОСОБА_1 однією сім`єю зі спадкодавицею ОСОБА_3 жодних перешкод для оформлення права ОСОБА_1 на спадщину в нотаріальному порядку не існує.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, іншими підзаконними нормативними актами визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Згідно з частиною 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету (частина 2 статті 255 ЦПК).

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 265 ЦПК у резолютивній частині рішення зазначається, зокрема, висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог.

Аналізуючи вказані законодавчі положення та фактичні обставини справи, враховуючи, що можливість для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не втрачена, водночас відсутній сам предмет спору щодо визнання за позивачем права власності на спадкову квартиру в порядку спадкування, суд приходить до висновку про необхідність закрити провадження у справі в частині позовної вимоги про визнання права власності.

Як зазначив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20.09.2021 р. у справі №638/3792/20, провадження №61-3438сво21,

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись статтями 255, 256, 261 Цивільного процесуального кодексу, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №336/1364/23 в частині позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в селищі Білоч Дмитровського району Орловської області РРФСР, права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Головному управлінню Державної казначейської служби України у Запорізькій області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 3005 гривень 37 копійок, сплачений на рахунок UA0008515, банк одержувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, ЄРДПОУ одержувача: 37941997, одержувач: ГУК у Зап.обл/м.Зап. Шевчен./22030101, згідно з квитанцією ID №35-49c7-9ba8-0b868dcb58d8 від 16.02.2023 року на суму 3501 гривня 78 копійок.

Ухвала Шевченківського районного суду міста Запоріжжя може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Строк на апеляційне оскарження може бути також продовжений з підстав, викладених у п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Ухала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Карабак Л.Г.