Справа № 144/491/23
Провадження № 2-о/144/37/23
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

"18" квітня 2023 р. смт Теплик

Суддя Теплицького районного суду Вінницької області Довгалюк Л.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - орган опіки та піклування Теплицької селищної ради про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання племінниці ОСОБА_2 недієздатною та встановлення над нею опіки.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Заява про визнання особи недієздатною має відповідати як загальним вимогам, передбаченим у ст. ст. 175, 177 ЦПК України, так і спеціальним, які містяться у ст. 297 ЦПК України.

Згідно ст. 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 27 березня 2008 року у справі «Штукатуров проти Росії» (заява № 44009/05) зазначив, що вирішуючи справу про визнання особи недієздатною виключно на підставі письмових доказів, не побачивши і не почувши особу, суд порушив її право на справедливий судовий розгляд, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Про необхідність надання доступу до суду навіть особам, які вже визнані недієздатними, відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції, наголошується у рішенні ЄСПЛ від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (заява № 49069/11).

Конституційний Суд України у Рішенні від 1 червня 2016 року у справі № 2-рп/2016 зазначив, що недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод; хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України "Про психіатричну допомогу" особи, яким надається психіатрична допомога, мають право на особисту участь у судових засіданнях, висловлення своєї думки щодо висновків лікарів-психіатрів у судовому засіданні при вирішенні питань, пов`язаних із наданням їм психіатричної допомоги та обмеженням у зв`язку з цим їх прав.

Натомість, заявник не зазначила у своїй заяві особу, яку вона просить визнати недієздатною ( ОСОБА_2 ), як заінтересовану особу, незважаючи на право останньої на особисту участь у слуханні справи та справедливий розгляд справи. Зокрема, така особа повинна бути повідомлена про розгляд справи, мати можливість за бажання скористатися безоплатною правовою допомогою і брати участь у судових засіданнях.

Відповідно до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун.

Згідно вимог ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

У порядку вимог ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд вирішує питання щодо призначення над недієздатною особою піклувальника або опікуна не інакше, як за поданням органу опіки та піклування. Призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що заявник просить визнати ОСОБА_2 недієздатною та призначити її опікуном над нею.

Особа, яка виявила бажання виконувати обов`язки опікуна (піклувальника), подає до органу заяву про клопотання перед судом про призначення її опікуном (піклувальником). До заяви додається медичний висновок про те, що за станом здоров`я заявник може бути опікуном (піклувальником). Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна (піклувальника), складають відповідний акт і готують до суду подання щодо кандидатури опікуна (піклувальника).

Проте, зміст заяви та додані до неї документи не містять даних, що заявник зверталась до відповідного органу опіки та піклування із заявою про призначення її опікуном та про затвердження відповідного висновку зі складенням подання про можливість призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною фізичною особою, наявність якого є обов`язковим для ухвалення судом рішення за результатами розгляду заяви про визнання фізичної особи недієздатною.

Водночас до заяви не додано документів, що підтверджують сплату судового збору в розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір».

З 1 вересня 2015 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", відповідно до якого виключено п. 9 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", згідно якого судовий збір не справлявся за подання до суду заяви про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 299 ЦПК судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч. 2 ст. 299 ЦПК України на рахунок держави у справах про визнання фізичної особи недієздатною відносяться саме витрати пов`язані із розглядом справи.

Натомість Законом України «Про судовий збір» не передбачено звільнення заявника від сплати судового збору за заяву про визнання фізичної особи недієздатною, яка до переліку заяв, за подання яких не справляється судовий збір, передбаченого ч. 2 ст. 3 указаного Закону, не входить. Крім того, ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить положення про пільги щодо сплати судового збору за подання заяви про визнання фізичної особи недієздатною.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви у справах окремого провадження фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на дату звернення з цією заявою до суду становить 536,80 грн.

Отже, за вказаних обставин, заявнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Згідно ч. 3 ст. 296 ЦПК заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Разом із тим, з наданих заявником доказів, долучених до заяви, не достатньо чітко прослідковується факт родинних відносин між заявником та особою стосовно якої стосовно якої розглядається питання про визнання її недієздатною.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, заявнику слід усунути вказані недоліки шляхом подання до суду заяви про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки у новій редакції із зазначенням ОСОБА_2 , як заінтересованої особи, надати до суду докази сплати судового збору у сумі 536 гривень 80 копійок та відповідне подання органу опіки та піклування про можливість призначення її опікуном над недієздатною фізичною особою, а також доказів звернення з приводу цього до органу опіки та піклування.

Роз`яснити, що якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк усуне вказані недоліки, то заява вважатиметься поданою у день первісного її подання до суду.

Керуючись ст. ст. 177, 185, 260, 297, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - орган опіки та піклування Теплицької селищної ради про визнання фізичної особи недієздатною, та встановлення опіки - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків тривалістю п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Якщо заявник не усуне недоліки заяви у встановлений судом строк, заява вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя