Справа № 135/336/23
Провадження № 22-ц/801/1348/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошина Т. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 рокуСправа № 135/336/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Якименко М. М.,

секретар судового засідання Литвин С. С.

учасники справи:

позивач Ладижинська міська рада Гайсинського району Вінницької області,

відповідач ОСОБА_1 ,

особа, яка не приймала участі у справі (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у справі, ОСОБА_2 на рішення Ладижинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Волошиної Т. В. в м. Ладижин, дата складання рішення відповідає даті його прийняття,

в с т а н о в и в :

У березні 2022 року Ладижинська міська рада Гайсинського району Вінницької області звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про виселення із самоправно зайнятого жилого приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 47 кв.м. належить на праві власності Ладижинській міській раді Гайсинського району Вінницької області, зареєстрованих осіб у вказаній квартирі немає, під час здійснення контролю за належним використанням комунального житлового фонду було встановлено, що в квартирі самовільно проживає ОСОБА_1 . За фактом самоправного зайняття жилого приміщення відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 151 КУпАП, адміністративною комісією при виконавчому комітеті Ладижинської міської ради протокол було розглянуто і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Також в лютому місяці 2021 року відповідач ОСОБА_1 зверталася до Ладижинського міського суду із позовною заявою про визнання права користування займаним приміщенням квартири АДРЕСА_2 та зобов`язання Ладижинську міську раду укласти з нею договір найму даної квартири. 20.09.2021 Ладижинський міський суд Вінницької області прийняв рішення в справі № 135/178/21, яким відмовив ОСОБА_1 в задоволені її позовних вимог в повному обсязі. Вказане рішення суду набрало законної сили. Спірне жиле приміщення ОСОБА_1 для проживання або користування Ладижинською міською радою не надавалось, рішень з цього приводу Ладижинською міською радою та її виконавчим комітетом не приймалось, ордер не видавався, а заселення в квартиру було здійснено відповідачем самовільно.

Рішенням Ладижинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 квітня 2023 року позов задоволено: постановлено виселити ОСОБА_1 із самоправно зайнятого житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що квартира на праві власності належить Ладижинській міській раді Гайсинського району Вінницької області, зареєстрованих мешканців у ній немає. 07.02.2023 комісією було встановлено, що в квартирі проживає ОСОБА_1 , яку в подальшому було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ст. 151 КУпАП. Власником не приймалось рішення про надання цього житла відповідачеві. Самовільно вселившись в квартиру, відповідач порушив права позивача як власника цього житла, відтак з огляду на приписи ст. 387, 391 ЦК України, ст. 51, 116 ЖК України, відповідач підлягає виселенню без надання іншого житла.

Позивач та відповідач ухвалене у справі рішення не оскаржували.

Дізнавшись про існування такого рішення суду, особа, яка не брала участі у розгляді справи, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилається на те, що її не було залучено до участі у справі, вона також проживає у спірній квартирі та при виконанні судового рішення буде позбавлена права на житло, відповідач є її матір`ю.

16 червня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, у якому зазначає, що в апеляційній скарзі відсутні доводи незаконності і необґрунтованості оскаржуваного рішення. Звертає увагу, що ОСОБА_2 не надає жодних доказів на підтвердження свого проживання у квартирі АДРЕСА_1 , а також посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 стверджувала, що вона сама проживає в зазначеній квартирі, не маючи на те відповідних правових підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 підтримала подану апеляційну скаргу з викладених підстав, зазначила що доказів проживання у квартирі в неї немає, але виселенням матері порушуються її права також. Представник позивача ОСОБА_3 заперечила проти задоволення апеляційної скарги, підтримала викладене у відзиві. Відповідач ОСОБА_1 визнала подану апеляційну скаргу, пояснила що дочка проживає з нею, а житла в Києві, яке було у них на праві власності, вже немає, доказів цього вона надати не може, рішення суду не оскаржувала, бо їй так порадили.

Частинами 1, 2 статті 367ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено наступні обставини:

-об`єкт житлової нерухомості (реєстраційний номер 040) квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 47 кв.м. належить на праві власності Ладижинській міській раді Гайсинського району Вінницької області, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 31799574 від 19.12.2022 року (а.с.6), копією технічного паспорту квартири (а.с.7-15);

-відповідно до інформації, наданої відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади № 23-17-153 від 15.02.2023 року (а.с. 16) в квартирі АДРЕСА_3 з 21.09.2020 зареєстрованих осіб немає;

-розпорядженням секретаря Ладижинської міської ради № 33 р від 06.02.2023 створено комісію на предмет виявлення неправомірно проживаючих осіб в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 17);

-07.02.2023 вказаною комісією було здійснено обстеження квартири АДРЕСА_1 . З пояснень сусідів комісією встановлено, що в квартирі проживає ОСОБА_1 , про що складено акт обстеження (а.с. 18);

-Ладижинська міська рада, з приводу самоправного зайняття квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , звернулась листом № 2.1.09/391 від 15.02.2023 року до ВП № 3 Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області (а.с.19);

-20.02.2023 майором поліції Шестопалом О.І. був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 151 КУпАП серії ВАВ № 142030, в якому зазначено, що ОСОБА_1 самовільно займає житлове приміщення кв. АДРЕСА_1 в будинку державного житлового фонду Ладижинської міської ради (а.с. 20);

-02.03.2023 постановою № 5 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Ладижинської міської ради ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 151 КУпАП (самоправне зайняття жилого приміщення) та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі п`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян (а.с. 21);

-Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 20.09.2021, ухваленим в справі № 135/178/21, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання права користування займаним приміщенням квартири АДРЕСА_1 та зобов`язання Ладижинську міську раду укласти з нею договір найму даної квартири Вказаним рішенням також було встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_4 . Рішення суду набрало законної сили 31.01.2022( а.с. 25-27);

- ОСОБА_2 є дочкою відповідача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 02.01.1992 року (а. с. 56);

- ОСОБА_2 в період з 19.03.1992 року по 12 жовтня 2021 року була зареєстрована за адресою в квартирі АДРЕСА_4 , про що свідчить 11 аркуш паспорта (а. с. 58), інших відомостей про реєстрацію суду не надано.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Право на апеляційний перегляд судового рішення є однією із основних засад цивільного судочинства (п. 8 ч. 3 ст. 2, ст. 17 ЦПК України).

Як зазначено в ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначених норм процесуального законодавства право на апеляційне оскарження мають, зокрема, особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Отже суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства: завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України)

Згідно із ч.1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною першою ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового р рішення.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на той факт, що оскаржуваним рішенням порушуються її права як користувача спірної квартири АДРЕСА_1 . Будь яких доказів свого проживання у ній ОСОБА_2 не надала, відповідач ОСОБА_1 при розгляді справи в суді першої інстанції не заперечувала свого незаконного факту проживання у спірній квартирі та не вказувала, що з нею проживають інші особи, зокрема, її донька ОСОБА_2 .

З огляду на те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 56), є повнолітньою особою, той факт, що вона є дочкою відповідачки не свідчить про те, що вона проживає в квартирі, яку самовільно зайняла її мати ОСОБА_1 .

Згідно із ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відтак апеляційний суд виснує, що у прийняте у справі рішення Ладижинським міськрайонним судом Вінницької області не впливає на права та обов`язки особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 362 ЦПК України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

З огляду на обставини справи, зміст наведених норм процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 розгляду по суті не підлягає, а апеляційне провадження слід закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 352, 362, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у справі ОСОБА_2 , на рішення Ладижинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області до ОСОБА_1 про виселення із самоправно зайнятого жилого приміщення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

М. М. Якименко