головуючий у суді І інстанції Вовк С.В.
провадження № 22-ц/824/3606/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.С.,

за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 вересня 2022 року

у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду міста Києваз позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), у якому просила суд стягнути з відповідача:

проценти за вкладом за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року у сумі 1 928, 66 доларів США,

3 % річних за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року у сумі 723,24 доларів США,

пеню за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року у сумі 263 985,35 доларів США (за курсом Національного банку України 27,7 грн/долар США), що є еквівалентом 7 312 39 грн,

3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за рішенням суду за період з 12 травня 2020 року по 23 лютого 2021 року у сумі 110,50 доларів США,

пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за рішенням суду за період з 12 травня 2020 року по 23 лютого 2021 року у сумі 40 334,63 доларів США (за курсом Національного банку України 27,7 грн/долар США), що є еквівалентом 1 117 269 грн 26 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 01 березня 2011 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладений договір вкладу «Стандарт» №SАМDN 5796 (далі - договір банківського вкладу), за умовами якого вона передала банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі 12 902,51 доларів США на строк шість місяців до 01 вересня 2011 року включно, з відсотковою ставкою на дату вкладу 8 % річних та наступною пролонгацією і правом поповнення.

08 жовтня 2018 року позивач надіслала на адресу банку заяву про дострокове розірвання депозитного договору із зазначенням реквізитів за якими необхідно здійснити перерахування суми вкладу з нарахованими відсотками, яку банк отримав 11 жовтня 2018 року, однак таку вимогу протягом 2 банківських днів не виконав.

У зв`язку з незаконною бездіяльністю банку позивач звернулася за захистом до суду.

05 лютого 2019 року Печерський районний суд міста Києва позов задовольнив частково. Стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 вклад за договором вклад «Стандарт» від 01 березня 2011 року № SAMDN 5796 у розмірі 18 796,65 доларів США, що становить вклад 12 902,51 доларів США, проценти 5 819,91 доларів США, нараховані 3% річних 6,36 доларів США, пені 67,87 доларів США).

13 червня 2019 року Київський апеляційний суд залишив без змін рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року.

01 липня 2019 року Печерський районний суд міста Києва видав виконавчий лист про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» 18 796, 65 доларів США.

29 січня 2020 року Верховний Суд залишив без змін рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення суми вкладу у розмірі 12 902,51 доларів США залишити без змін.

Постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків за договором, 3 % річних та пені скасовано, справу направлено в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду.

12 травня 2020 року Київський апеляційний суд ухвалив постанову, якою змінив рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення нарахованих відсотків за депозитним договором, зменшивши розмір нарахованих відсотків з 5 819,91 доларів CША до 4 668,36 доларів США. В частині вирішення позовних вимог щодо стягнення 3 % річних та пені рішення суду першої інстанції залишено без змін.

19 серпня 2020 року стягувачу перераховано кошти у сумі 352 850 грн 10 коп., що становить еквівалент 12 976,74 доларів США (погашено вимоги в частині суми вкладу, пені та 3% річних, проценти не сплачено).

02 лютого 2021 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення з відповідача 4 668,36 доларів США (нараховані проценти за користування вкладом за період по з 03 квітня 2014 року по 08 жовтня 2018 року (2058 днів).

23 лютого 2021 року було сплачено банком на користь позивача нараховані проценти за користування вкладом за період з 01 березня 2011 року по 18 жовтня 2016 року у сумі 4 668,36 доларів США. Виконавче провадження закінчено.

Попередніми судовими рішеннями стягнуто проценти нараховані на банківський вклад за період з 03 квітня 2014 року по 08 жовтня 2018 року.

У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти, а банк повернув вклад тільки 19 серпня 2020 року, тому позивач вважає, що вона має право отримати від банку проценти за вкладом за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року (682 дня), пеню, 3 % річних, а також пеню та 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за рішенням суду.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1

суму процентів за депозитним договором № SAMDN5796 (вклад «Стандарт) від 01 березня 2011 року за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року у розмірі 2, 41 долари США;

суму трьох відсотків річних за зобов`язаннями щодо повернення вкладу за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року у розмірі 722, 58 долари США;

суму трьох відсотків річних за зобов`язаннями щодо несвоєчасної виплати суми у розмірі 4 668, 36 доларів США за судовим рішенням, протягом періоду з 12 травня 2020 року по 23 лютого 2021 року, у розмірі 110, 26 доларів США;

суму пені за несвоєчасно виконане грошове зобов`язання за кожен день прострочення виконання судового рішення, протягом періоду з 12 травня 2020 року по 23 лютого 2021 року, у розмірі 8 368, 26 грн.

Вирішено, що зазначені суми коштів підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню у встановленому законом порядку.

Відмовлено у задоволенні позову у частині стягнення пені, передбаченої частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відмовлено у задоволенні заяви АТ КБ «Приватбанк» про застосування наслідків пропуску строків позовної давності у частині стягнення суми пені.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» у дохід держави суму судового збору у розмірі 389 грн 05 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що днем виконання рішення суду є день, коли грошові кошти були зараховані на рахунок стягувача: 19 серпня 2020 року ОСОБА_1 перераховано кошти у сумі 352 850 грн 10 коп., еквівалент 12 976, 74 доларів США, тобто погашено вимоги у частині суми вкладу, пені та 3 % річних, а 23 лютого 2021 року банк сплатив нараховані проценти за користування вкладом за період з 01 березня 2011 року по 18 жовтня 2016 року у сумі 4 668, 36 доларів США.

Укладений між сторонами договір банківського вкладу передбачає строк оформлення вкладу до 01 вересня 2011 року включно зі сплатою відсотків у розмірі 8 % річних щомісячно, однак не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неповного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дії.

Відповідно до наказу № 07 від 05 січня 2004 року за підписом голови Правління банку, була встановлена відсоткова ставка по вкладам «На вимогу» у розмірі 1 % річних. Відповідно до витягу з протоколу Комітету управління активами і пасивами банку від 25 квітня 2017 року з 04 травня 2017 року було змінено відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті - рахунок «До запитання» - у розмірі 0,01 % річних.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що сума процентів за депозитним договором за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року становить 2, 41 долари США.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову у частині стягнення пені, передбаченої частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка застосовується у разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача, оскільки як встановлено постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року у справі № 757/52212/18-ц, депозитний договір № SAMDN5796 розірвано 11 жовтня 2018 року, тому між сторонами припинилися договірні правовідносини з договору банківського вкладу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 вересня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 02 березня 2013 року позивачем розірвано договір банківського вкладу. Кошти у сумі 12902,51 долари США переведено на рахунок № НОМЕР_1 .

На підтвердження факту розірвання депозитного договору та перерахуванням коштів банком до матеріалів справи додано довідку АТ КБ «ПриватБанк» за підписом головного бухгалтеру.

Тому позовні вимоги про стягнення з банку відсотків, 3 % річних та пені є безпідставними та необґрунтованими, оскільки між банком та позивачем відсутній предмет спору за договором банківського вкладу.

Судом першої інстанції стягнуто з відповідача відсотки за депозитним договором від 01 березня 2011 року у розмірі 2,41 доларів США за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року, що є неправомірним.

Судом першої інстанції у рішенні суду встановлено (з урахуванням висновків рішення суду у справі №757/52212/18-ц ), що договір від 01 березня 2011 року розірвано з 11 жовтня 2018 року на підставі заяви позивача.

Після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання.

Однак, при вирішенні спору судом не враховано, що виплата передбачених пунктом 1 договорів та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дій договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються.

Рішення суду у справі №757/52212/18-п про стягнення 12 902,51 доларів США виконане в примусовому порядку 13 березня 2020 року а не 19 серпня 2020 року.

Дата фактичного стягнення коштів у примусовому порядку, є датою фактичного виконання обов`язку банка щодо сплати коштів за судовим рішенням.

На підтвердження факту стягнення та сплати коштів (13 березня 2020 року) відповідачем до матеріалів справи додано виписку з рахунку АТ КБ «ПриватБанк».

Несвоєчасне перерахування коштів з відповідного депозитного рахунку на який були було списано кошти з банку є відповідальністю державної виконавчої служби а не АТ КБ «ПриватБанк».

Судом першої інстанції здійснено нарахуванням відсотків з 08 жовтня 2018 року, що є не неправильним, оскільки у справі №757/52212/18 судом стягнуто відсотки по 08 жовтня 2018 року включно.

Суд першої інстанції, здійснюючи розрахунок пені з застосуванням розміру облікової ставки Національного банку України, фактично вийшов за межі позовних вимог, що є порушенням норм процесуального права, оскільки позивачем не було заявлено такої вимоги.

Судом першої інстанції стягнуто пеню за період з 12 травня 2020 року по 11 червня 2020 року, тоді коли рішення суду у справі №757/52212/18 в частині стягнення суми відсотків у розмірі 4 668, 36 доларів США виконане позивачем в примусовому порядку 12 лютого 2021 року, що підтверджується випискою наданою АТ КБ «ПриватБанк».

Судом першої інстанції безпідставно відхилено заяву АТ КБ «ПриватБанк» про застосування строків позовної давності до вимоги про стягнення пені нарахованої позивачем на суму вкладу 12 902,51 доларів США, оскільки позивачем здійснено нарахування пені за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року, при цьому як зазначено судом у рішенні суду з позовними вимогами позивачка звернулася лише 09 серпня 2021 року.

Рішенням суду у справі №757/52212/18 стягнуто з банку на користь позивача 3 % річних за невиконання зобов`язання щодо повернення банківського вкладу у сумі 12 902,51 доларів США за період з 08 жовтня 2018 року по 19 жовтня 2018 року, але позивачем в позовній заяві знову заявлено позовні вимоги про стягнення 3 % річних за вже стягнутий судом період в справі № 757/52212/18, а саме з 08 жовтня 2018 року по 19 жовтня 2018 року, що є неправомірним.

Також відповідач посилається на те, що у мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначено, що представник відповідача у судове засідання, про яке був повідомлений належним чином, не з`явився, про причини неявки суду не повідомлено. Указане, на думку відповідача, не відповідає обставинам справи, оскільки представник АТ КБ «ПриватБанк»(Кобзар Ю.Б.) була присутня у судовому засідання (14 вересня 2022 року) під час розгляду справи по суті та надавала пояснення, що зафіксовано судом технічними засобами та журналом судового засідання.

Позивач, повідомлена належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.

01 березня 2011 року сторонами укладено договір вкладу «Стандарт» № SAMDN5796, за умовами якого позивач ОСОБА_1 передала банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі 12 902,51 доларів США на строк шість місяців до 01 вересня 2011 року включно. На час дії договору на внесені грошові кошти нараховуються 8 % річних.

Нарахування відсотків по вкладу починається з першого робочого дня, наступного за днем надходження грошових коштів до банку, і здійснюється за кожний календарний день виходячи з фактичної кількості днів у році за ставкою, визначеною у пункті 1 з урахуванням п.п.6,7 договору. День повернення вкладу в період нарахування не входить (пункт 2 договору).

Пунктом 6 договору передбачено, що у випадку, якщо після закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову продовжувати строк, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний в пункті 1 цього договору. Строк вкладу продовжується неодноразово без звернення клієнта в банк. При продовженні строку вкладу розрахунок процентів на кожний новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, яка діє в банку для подовжувальних депозитних вкладів даного виду і строку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод до цього договору. Проценти за наступний строк вкладу нараховуються на суму вкладу. Наступне продовження строку здійснюється в такому ж порядку.

Сторони мають право достроково розірвати цей договір відповідно до діючого законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дня до дати розірвання договору. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта до закінчення мінімального строку вкладу з дати початку/продовження строку вкладу, клієнту повертається сума вкладу, і виплачуються проценти, нараховані за ставною «до витребування», за фактичний строк користування вкладом. При витребуванні вкладу після закінчення мінімального строку вкладу з дати початку/продовження строку вкладу, але до закінчення строку вкладу, клієнту повертається сума вкладу разом з процентами, нарахованими за діючою процентною ставкою за вкладом, помножену на коефіцієнт 0,5 (пункт 7 договору).

Отже, умовами договору визначено, що строк вкладу автоматично подовжується ще на один строк, якщо вкладник не заявив про намір забрати кошти після закінчення попереднього строку вкладу.

Укладений між сторонами договір банківського вкладу передбачає строк оформлення вкладу до 01 вересня 2011 року включно зі сплатою відсотків у розмірі 8% річних щомісячно, однак не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неповного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дії.

Відповідно до виписки по рахунку з 02 березня 2013 року по 22 червня 2014 року, станом на 02 квітня 2014 року на депозитному рахунку знаходилося 13 012,09 доларів США.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року у справі № 757/52212/18-ц позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів задоволено частково:

присуджено стягнути з AT КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 вклад «Стандрат» за депозитним договором № SAMDN5796 (12 901, 51 доларів США), нараховані 8 % за вкладом (5 819,91 доларів США), 3 % за вкладом (6,36 доларів США), 3 % річних за прострочення зобов`язання (67, 87 доларів США), а всього 18 796, 65 доларів США.

13 червня 2019 року Київський апеляційний суд залишив без змін рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року у справі № 757/52212/18-ц.

01 липня 2019 року Печерський районний суд міста Києва видав виконавчий лист про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» 18 796, 65 доларів США, для примусового стягнення за яким відкрито 09 серпня 2019 року виконавче провадження № 59756638.

29 січня 2020 року Верховний Суд залишив без змін рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року у частині вимоги ОСОБА_1 до AT КБ «Приватбанк» про стягнення суми вкладу у розмірі 12 902,51 доларів США, постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року у частині вирішення вимог про стягнення відсотків за договором, 3 % річних та пені - скасував, передавши справу на новий розгляд до апеляційного суду.

12 травня 2020 року Київський апеляційний суд постановив змінити рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року у частині вирішення вимоги щодо стягнення нарахованих відсотків за депозитним договором № SAMDN5796 за вкладом «Стандарт» від 01 березня 2011 року, зменшивши розмір нарахованих відсотків з 5 819,91 доларів США до 4 668, 36 доларів США, а рішення у частині вимог щодо стягнення 3 % річних та пені - залишено без змін, тобто 3 % за вкладом (6, 36 доларів США), 3 % річних за прострочення зобов`язання (67, 87 доларів США).

19 серпня 2020 року ОСОБА_1 перераховано кошти у сумі 352 850 грн 10 коп., що становить еквівалент 12 976, 74 доларів США, тобто погашено вимоги у частині суми вкладу, пені та 3 % річних.

29 вересня 2020 року виконавче провадження № 59756638 закінчено.

18 січня 2021 року за заявою стягувача Печерським районним судом міста Києва було повторно видано виконавчий лист.

02 лютого 2021 року відкрито виконавче провадження № 64308126 про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» 4 668, 36 доларів США (нараховані проценти за користування вкладом за період з 03 квітня 2014 року по 08 жовтня 2018 року (2058 днів).

23 лютого 2021 року банк сплатив на користь ОСОБА_1 нараховані проценти за користування вкладом за період з 01 березня 2011 року по 18 жовтня 2016 року у сумі 4 668, 36 доларів США і виконавче провадження № 64308126 закінчено постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Мурихіна С.В.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (частина 1 цієї статті).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 08 жовтня 2018 року позивач надіслала заяву про дострокове розірвання договору вкладу «Стандарт» №SAMDN5796 від 01 березня 2011 року із зазначенням реквізитів, за якими необхідно здійснити перерахування суми вкладу з нарахованими відсотками, яку банк отримав 11 жовтня 2018 року.

Отже, з урахуванням положення статті 1075 ЦК України вказаний договір вкладу є розірваним з моменту отримання банком вимоги про його розірвання - 11 жовтня 2018 року.

Відповідно до частин 1,3 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина 2 статті 653 ЦК України).

Отже, зобов`язання сторін за договором вкладу «Стандарт» №SAMDN5796 від 01 березня 2011 року припинилася 11 жовтня 2018 року.

Вказаного висновку дійшов Київський апеляційний суду постанові у справі № 757/52212/18-ц від 29 січня 2020 року.

Умови договору банк не виконав, грошові кошти за вказаним договором протягом 2 банківських днів не перерахував.

19 серпня 2020 року ОСОБА_1 був повернутий банківський вклад за вказаним договором в порядку примусового виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року у справі № 757/52212/18-ц відповідачем перераховано кошти у сумі 352 850 грн 10 коп., що становить еквівалент 12 976, 74 доларів США, тобто погашено вимоги у частині суми вкладу, пені та 3 % річних.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія апеляційного суду вважає, що АТ КБ «Приватбанк» порушило права позивача, оскільки не виконало належним чином розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум, що свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань щодо повернення коштів.

Правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта визначено статтею 1073 цього Кодексу.

Невиконання або неналежне виконання зобов`язань банку за договором банківського рахунка, зокрема відмова виконати розпорядження клієнта з видачі йому відповідних сум з рахунка, має наслідком настання відповідальності банку, встановленої договором або законом.

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку у розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Щодо того, чи має неналежне виконання банком своїх зобов`язань наслідком настання відповідальності, передбаченої частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у вигляді сплати пені у розмірі трьох відсотків від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі, то колегія апеляційного суду встановила таке.

Звертаючись з позовом ОСОБА_1 просила стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на її користь пеню за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року у сумі 263 985,35 доларів США (за курсом Національного банку України 27,7 грн/долар США), що є еквівалентом 7 312 39 грн.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) визначила, що пеня, передбачена частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача у контексті таких обставин цієї справи: після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами припинилися договірні правовідносини з договорів банківського вкладу та не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту набрання рішенням про розірвання договорів банківського вкладу законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія цього Закону, а відтак пеня відповідно до частини 5 статті 10 Закону № 1023-ХІІ не нараховується.

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, договір банківського вкладу у судовому порядку не розривався, однак позивач в порядку статті 1075 ЦК України розірвала договір з банком та зобов`язання сторін за договором вкладу припинилися 11 жовтня 2018 року.

Отже, обставини, що стали правовою підставою для припинення правовідносин, що виникли з договору банківського вкладу, - є різними:

у справі, що переглядається в апеляційному порядку - це вимога в порядку статті 1075 ЦК України про розірвання договору банківського вкладу,

у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20), де Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок, - це рішення суду про розірвання договорів банківського вкладу.

Аналізуючи правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20), колегія апеляційного суду дійшла висновку про можливість її застосування до спірних правовідносин з огляду на таке.

Основним у постанові касаційної інстанції є правовий висновок про не поширення Закону України «Про захист прав споживачів» на правовідносини що виникли з договору банківського вкладу, після їх припинення.

Тому, підстави з яких спірні правовідносини припинилися - правового значення для ухвалення судового рішення не мають.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія апеляційного суду дійшла висновку, що з моменту отримання банком вимоги про розірвання договору банківського вкладу, а саме з 11 жовтня 2018 року:

між сторонами припинилися договірні правовідносини, що виникли з договорів банківського вкладу,

споживчих правовідносин між сторонами не існує,

а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Таким чином, оскільки апеляційним судом встановлено, що починаючи з 11 жовтня 2018 року на вказані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», тому у задоволені позовних вимог про стягнення пені у розмірі 263 985,35 доларів США (за курсом Національного банку України 27,7 грн/долар США), що є еквівалентом 7 312 39 грн відповідно до частини 5 статті 10 Закону України за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року слід відмовити у зв`язку з відсутністю правових підстав для нарахування та стягнення пені.

Оскільки у задоволені позовних вимог про стягнення пені відмовлено по суті спору, відсутні підстави для застосування строків позовної давності, про що заявлено відповідачем у справі.

Щодо позовних вимог про стягнення процентів за вкладом за період з 11 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року, то колегія апеляційного суду дійшла висновку про те, що нарахування позивачем відсотків на депозитний вклад після розірвання договору 11 жовтня 2018 року є неправомірним, оскільки між сторонами припинено договірні правовідносини, а виплата, передбачених пунктом 1 договору процентів поширюється лише на період дії договору та після припинення договору вкладу вказані проценти не нараховуються.

Разом з тим, вказані вимоги підлягають задоволенню за період з 08 жовтня 2018 року (дата пред`явлення вимоги про розірвання договору) до 11 жовтня 2018 року (дати розірвання договору), тобто за два дні 09,10 жовтня 2018 року у розмірі 5,66 доларів США згідно з наступного розрахунку здійсненого судом апеляційної інстанції:

(12 902, 51 долара США* 8%)/365 днів/100)* 2 дні = 5,66 доларів США).

Оскільки, рішенням Печерського районного суду міста Києва у справі №757/52212/18 судом стягнуто відсотки по 08 жовтня 2018 року включно, нарахування відсотків за 08 жовтня 2018 року судом апеляційної інстанції не здійснюється.

З огляду на положення пункту 2 договору банківського вкладу нарахування відсотків за 11 жовтня 2018 року судом апеляційної інстанції також не здійснюється.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних за період з 08 жовтня 2018 року по 19 серпня 2020 року у сумі 723,24 доларів США, то колегія апеляційного суду дійшла висновку про таке.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року у справі № 757/52212/18-ц було стягнуто з банку на користь позивача 3% річних за невиконання зобов`язання щодо повернення банківського вкладу у сумі 12 902,51 доларів США за період з 08 жовтня 2018 року по 19 жовтня 2018 року.

Отже, позовні вимоги про стягнення 3 % річних за період з 08 жовтня 2018 року по 19 жовтня 2018 року, - помилково задоволено судом першої інстанції, а початком нарахування 3% річних є 20 жовтня 2018 року.

Також, судом апеляційної інстанції враховано, що рішення Печерського районного суду міста Києва у справі №757/52212/18-ц від 05 лютого 2019 року про стягнення 12 902,51 доларів США було виконане в примусовому порядку - 13 березня 2020 року, а не 19 серпня 2020 року, що підтверджується випискою з рахунку АТ КБ «ПриватБанк».

Дата фактичного стягнення коштів у примусовому порядку, є датою фактичного виконання обов`язку банку щодо сплати коштів за судовим рішенням.

Відповідно до частин 1,3 та 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Пунктом 2 статті 47 цього Закону передбачено, що стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувана поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Крім цього, розділом 6, пункт 15 Інструкції «Про затвердження з організації примусового виконання рішень» № 512/5 02 квітня 2012 року передбачено що підготовка розрахункових документів про перерахування коштів здійснюється відповідальною особою органу державної виконавчої служби невідкладно після отримання розпорядження державного виконавця.

Колегія апеляційного суду вважає, що невчасне перерахування коштів з відповідного депозитного рахунку на який були списані кошти з АТ КБ «ПриватБанк» є відповідальністю Державної виконавчої служби (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі №758/2186/20).

Отже, період нарахування 3% річних закінчується 13 березня 2020 року.

Підсумовуючи викладене, позовні вимоги про стягнення суми трьох відсотків річних за зобов`язаннями щодо повернення вкладу підлягають задоволенню частково за період з 20 жовтня 2018 року по 13 березня 2020 року у розмірі 541,90 доларів США згідно з наступного розрахунку здійсненого судом апеляційної інстанції: (12 902, 51 долара США* 3%)/365 днів/100)* 511 дні = 541,90 доларів США).

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за рішенням суду за період з 12 травня 2020 року по 23 лютого 2021 року у сумі 110,50 доларів США, то колегія апеляційного суду враховує таке.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Печерського районного суду міста Києва у справі №757/52212/18-ц (з урахуванням постанови апеляційної інстанції) в частині стягнення суми відсотків у розмірі 4 668, 36 доларів США було виконане позивачем в примусовому порядку 12 лютого 2021 року, що підтверджується випискою наданою АТ КБ «ПриватБанк»

Отже, дата фактичного стягнення коштів у примусовому порядку, є датою фактичного виконання обов`язку банку щодо сплати коштів за судовим рішенням. Невчасне перерахування коштів з відповідного депозитного рахунку на який були було списано кошти з банку є відповідальністю Державної виконавчої служби.

Підсумовуючи викладене, позовні вимоги про стягнення суми трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за рішенням суду про стягнення відсотків у розмірі 4 668, 36 доларів США підлягають задоволенню частково за період з 12 травня 2020 року по 12 лютого 2021 року, у розмірі 106,29 доларів США згідно з наступного розрахунку здійсненого судом апеляційної інстанції: (4 668, 36 доларів США * 3%)/365 днів/100)* 277 дні = 106,29 доларів США).

Щодо позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за рішенням суду за період з 12 травня 2020 року по 23 лютого 2021 року у сумі 40 334,63 доларів США (за курсом Національного банку України 27,7 грн/долар США), що є еквівалентом 1 117 269 грн 26 коп., то колегія апеляційного суду дійшла висновку про помилковість висновку суду в цій частині та відсутність підстав для нарахування пені з огляду на таке.

Відповідно до статті 546, частини 1 статті 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, неустойкою. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом частин 1,3 статті 549, частини 2 статті 551 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Аналіз вказаних норм дає підстави вважати апеляційному суду, що застосування неустойки можливо виключно на підставі закону або договору.

З огляду на це, судом першої інстанції помилково стягнуто пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, оскільки такі позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону та договору банківського вкладу.

Оскільки у задоволені позовних вимог про стягнення пені відмовлено по суті спору, відсутні підстави для застосування строків позовної давності, про що заявлено відповідачем у справі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити частково, рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 вересня 2022 року скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При зверненні до суду із цим позовом позивач судовий збір не сплачувала, посилаючись на те, що вона є споживачем, яка на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільняється від сплати судового збору за позовом, що пов`язаним з порушенням її прав.

Колегія апеляційного суду скасувала оскаржуване судове рішення в частині позовних вимог про стягнення пені за частиною 5 статті 10 цього Закону, оскільки встановила, що такі правовідносини припинені з моменту розірвання договору банківського вкладу та з 11 жовтня 2018 року існують правовідносини з виконання грошового зобов`язання, на які не поширюється дія умов договору банківського вкладу та Закону України «Про захист прав споживачів», тому позивач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно із Законом України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII «Про державний бюджет на 2019 рік» установлено прожитковий мінімум працездатних осіб з 01 січня 2019 року - 2 270 грн.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана, зокрема, фізичною особою, судовий збір встановлюється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (11 350 грн).

Ціна позову становила 307 082,38 доларів США.

За результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у розмірі 653,86 долара США, тобто в загальному позов було задоволено на 0,21 % (653,86 / 307 082,38).

Тому з позивача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у сумі 11 326 грн 16 коп.

Оскільки апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 16 989 грн 24 коп.пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 вересня 2022 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 :

суму процентів за депозитним договором № SAMDN5796 (вклад «Стандарт) від 01 березня 2011 року за період з 09 жовтня 2018 року по 10 жовтня 2018 року у розмірі 5, 66 доларів США;

суму трьох відсотків річних за зобов`язаннями щодо повернення вкладу за період з 20 жовтня 2018 року по 13 березня 2020 року у розмірі 541,90 доларів США;

суму трьох відсотків річних за зобов`язаннями щодо несвоєчасної виплати суми у розмірі 4 668, 36 доларів США за судовим рішенням, протягом періоду з 12 травня 2020 року по 12 лютого 2021 року, у розмірі 106,29 доларів США.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір за подання позовної заяви у сумі 11 326 грн 16 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у дохід держави судовий збір за подання позовної заяви у сумі 23 грн 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 16 989 грн 24 коп.

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Інформація про боржника: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (, поштовий індекс 01001, місто Київ, вулиця М. Грушевського, буд. 1-Д, 49094, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 19 квітня 2023 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська