УХВАЛА

Іменем України

13.04.2023 Справа №1915/11462/2012 Провадження № 4-с/607/14/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді Марциновської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Макогін А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області скаргу ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Баляк Олени Богданівни під час примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.03.2013 у справі № 1915/11462/2012,

УСТАНОВИВ:

13.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зі скаргою на рішення та бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі за тестом - відділ ДВС) Баляк О.Б. під час примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.03.2013 у справі № 1915/11462/2012.

Скаргу обґрунтував тим, що на виконанні відділу ДВС знаходилось виконавче провадження № 61417889, відкрите на підставі виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.03.2013 у справі № 1915/11462/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 73923,74 грн. Постановою державного виконавця відділу ДВС Баляк О.Б. від 14.02.2023 виконавчий документ повернутий стягувачу.

Стягувач зазначив, що з державний виконавець відділу ДВС Баляк О.Б. у межах виконавчого провадження № 61417889 не в повному обсязі здійснила виконавчі дії, чим порушила вимоги Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, неналежним чином здійснювала повідомлення боржника ОСОБА_2 про наявність відкритого виконавчого провадження, не вжила передбачених законодавцем дій для оголошення розшуку боржника, не здійснила заходів щодо виявлення належного боржнику майна, не наклала арешт на майно боржника, в тому числі на автомобіль ОСОБА_2 , не здійснювала виходи за місцем проживання боржника.

За таких підстав стягувач просить скасувати постанову державного виконавця відділу ДВС Баляк О.Б. про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.02.2023, винесену у виконавчому провадженні № 61417889, зобов`язати державного виконавця відділу ДВС відкрити нове провадження на підставі виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.03.2013 у справі № 1915/11462/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 73923,74 грн, а також зобов`язати державного виконавця відділу ДВС у межах вказаного виконавчого провадження здійснити такі виконавчі дії: зробити запити в усі компетентні установи та організації для виявлення майна боржника; отримати від органів податкової служби актуальні дані про наявні у боржника відкриті рахунки; накласти арешт коштів на усі наявні у боржника рахунки; виявити фактичне місце проживання боржника; здійснити вихід за місцем проживання боржника з метою виявлення його майна; оголосити розшук боржника та вжити заходів щодо усунення порушень державним виконавцем відділу ДВС Баляк О.Б. вимог Закону України «Про виконавче провадження».

15.03.2023 скаргу прийнято до розгляду, призначено судове засідання на 23.03.2023.

21.03.2023 начальник відділу ДВС Банах В.Д. подав відзив, у якому заперечив проти задоволення скарги та просив відмовити у задоволенні скарги. Відзив мотивував тим, що 04.03.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61417889 з примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.03.2013 у справі № 1915/11462/2012, копії якої направлялись сторонам за адресами, вказаними у виконавчому документі.

На виконання вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» 04.03.2020 державним виконавцем винесені постанови про арешт майна боржника та арешт коштів боржника. Згідно з відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 04.03.2020 арешт накладено, однак на рахунку недостатньо коштів для виконання постанови. Також 16.12.2021 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку надіслано в АТ «Кредобанк». Однак рахунок боржника у даній банківській установі закритий. Так само вказана постанова була надіслана в інші банківські установи України, однак такі постанови повернулись на адресу відділу ДВС без виконання у зв`язку з відсутністю рахунків клієнта.

Крім цього, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державним виконавцем внесено відомості про обтяження до Державного реєстру речових прав. Відтак твердження стягувача, що постанови про арешт майна та коштів боржника не виносились, не відповідають дійсності.

Так само у відзиві зазначено, що повідомлення від державних органів, органів місцевого самоврядування, нотаріусів, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, щодо звернення особи за вчиненням певної дії щодо майна, що належить боржнику, на адресу відділу ДВС не надходили. Повідомлення банківських установ про відкриття рахунку на ім`я боржника, який внесений до Єдиного реєстру боржників, також до відділу ДВС не надходили. Згідно з відомостями Державної податкової служби України інформація про дохід ОСОБА_2 відсутня. Так само державним виконавцем вживались заходи щодо виявлення майна ОСОБА_2 , однак за боржником не зареєстровані транспортні засоби та нерухоме майно.

23.03.2023 судове засідання відкладене на 13.04.2023 у зв`язку з неявкою всіх учасників справи.

07.04.2023 справа прийнята до провадження судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Марциновської І.В., призначено судове засідання на 13.04.2022.

У судове засідання 13.04.2023 стягувач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, скаргу підтримав з підстав, викладених у скарзі, та просив скаргу задовольнити повністю.

У судове засідання 13.04.2023 державний виконавець Баляк О.Б., належним чином повідомлена про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, скаргу не визнала з підстав, викладених у відзиві, та просила відмовити у задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши зміст скарги та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Стаття 129-1 Конституції України встановлює, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі за текстом Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Суд установив, що 05.03.2013 Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області видав виконавчий лист на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.10.2012 у справі № 1915/11462/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 73923,74 грн (а.с. 56).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

04.03.2020 головний державний виконавець відділу ДВС Харченко Д.А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 61417889 з примусового виконання виконавчого листа № 1915/11462/2012 від 05.03.2023 (а.с. 76).

14.02.2023 у межах виконавчого провадження № 61417889 державний виконавець відділу ДВС Баляк О.Б. винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з тих підстав, що в результаті вжитих державним виконавцем заходів встановлено, що у боржника ОСОБА_2 відсутнє майно та кошти, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. При цьому у постанові зазначено, що повернення виконавчого документа з зазначених вище підстав не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ протягом строків, передбачених Законом.

В обґрунтування поданої скарги стягувач зазначив, що державний виконавець відділу ДВС Баляк О.Б. у межах виконавчого провадження № 61417889 не в повному обсязі здійснила виконавчі дії, чим порушила вимоги Закону. Зокрема, неналежним чином здійснювала повідомлення боржника ОСОБА_2 про наявність відкритого виконавчого провадження, не вжила передбачених законом дій для оголошення розшуку боржника, не здійснила заходів щодо виявлення належного боржнику майна, не наклала арешт на майно боржника, в тому числі на автомобіль ОСОБА_2 , не здійснювала виходи за місцем проживання боржника.

Надаючи оцінку доводам стягувача, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Так, з копії реєстру поштових відправлень відділу ДВС від 19.03.2020 (а.с. 77) встановлено, що державний виконавець на адресу ОСОБА_2 , зазначену у виконавчому документі, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , направляла копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

Такі обставини свідчать про те, що державний виконавець вжила заходи щодо повідомлення боржника ОСОБА_2 про початок примусового виконання рішення суду у справі № 1915/11462/2012, що спростовує доводи стягувача в цій частині.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

04.03.2020 під час відкриття виконавчого провадження № 61417889 головним державним виконавцем відділу ДВС Харченком Д.А. винесені постанови про арешт майна боржника (а.с. 78) та про арешт коштів боржника (а.с. 79). Аналогічна постанова про арешт коштів боржника винесена державним виконавцем відділу ДВС Баляк О.Б. 16.12.2021 (а.с. 80).

Крім цього, у межах виконавчого провадження № 61417889 державним виконавцем відділу ДВС Баляк О.Б. на адресу АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Укрсиббанк» скеровувалась вимога на отримання інформації, яка містить банківську таємницю, а саме інформації стосовно наявності та/або стану рахунків боржника ОСОБА_2 (а.с. 86).

Так, з інформації з АРМ «Виконавець» вбачається, що у АТ КБ «ПриватБанк» недостатньо коштів для виконання постанови, оскільки залишок коштів на рахунку ОСОБА_2 становить 106,43 грн, а у АТ «Кредобанк» рахунок боржника ОСОБА_2 закритий (а.с. 87).

Крім цього, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 326314362 від 2003.2023 (а.с. 83-85) вбачається, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні відомості щодо заборони ОСОБА_2 здійснювати відчуження нерухомого майна.

З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку про необґрунтованість доводів стягувача щодо ненакладення державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 61417889 арешту на майно та кошти боржника ОСОБА_2 .

Також відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 02.04.2012 за № 489/20802 (далі за текстом Інструкція), одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження відносно боржника - фізичної особи виконавцем за допомогою автоматизованої системи формується та подається запит про надання Державною податковою службою України інформації про реєстраційні номери облікових карток платників податків - боржників - фізичних осіб або серію (за наявності) та номер паспорта боржників - фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті відповідно до Порядку надання інформації Державною податковою службою України на запити органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 21.07.2020 № 2483/5/436, за виконавчими документами, у яких відсутні такі дані. Під час здійснення виконавчого провадження виконавець за допомогою автоматизованої системи може сформувати узагальнену інформацію про боржника, його майно, доходи та кошти. Така інформація формується автоматизованою системою на підставі наявних у ній на дату формування відомостей, отриманих виконавцями з реєстрів, баз даних та інших інформаційних систем державних органів, банків або інших фінансових установ, небанківських надавачів платіжних послуг в ході примусового виконання рішень.

Так, відповідно до вимог Інструкції 13.02.2023 у межах виконавчого провадження № 61417889 державним виконавцем отримано відповіді на запит № 156018954 та № 156018955 (а.с. 81) від Державної податкової служби та від Державної фіскальної служби України, зі змісту яких вбачається, що інформація про податкового агента та суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб податковим агентом, та/або суми доходів отриманих само зайнятими особами, і суми отриманого ними податку, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, в Державному реєстрі відсутня. Також інформація про номери рахунків, відкриті у банках та інших фінансових установах боржниками фізичними особами та/або фізичними особами підприємцями, до Державної фіскальної служби не надходила.

Так само з відповіді на запит Міністерства внутрішніх справ України № 156018959 від 13.02.2023 (а.с. 82) вбачається відсутність даних про зареєстровані за ОСОБА_2 транспортні засоби.

Крім цього, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 326314362 від 2003.2023 (а.с. 83-85) вбачається, що за ОСОБА_2 нерухоме майно не зареєстровано.

Указані обставини в сукупності свідчать про те, що державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 61417889 вчинені виконавчі дії з метою виявлення майна божника шляхом формування узагальненої інформації про боржника, його майно, доходи та кошти за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження.

За таких обставин доводи стягувача щодо невжиття державним виконавцем заходів з метою виявлення майна боржника ОСОБА_2 спростовуються дослідженими судом матеріалами справи. Так само суд відхиляє доводи стягувача щодо необхідності отримання державним виконавцем актуальних даних про рахунки боржника ОСОБА_2 , зважаючи на те, що такі відомості у межах виконавчого провадження № 61417889 сформовані 13.02.2023.

Поряд з цим суд встановив, що у межах виконавчого провадження № 61417889 державним виконавцем не вживались заходи для встановлення місця проживання (перебування) боржника ОСОБА_2 . Зокрема, відсутні відомості про отримання державним виконавцем відповіді на запити від відповідних територіальних органів МВС України щодо місця реєстрації ОСОБА_2 , а також отримання інформації від учасників виконавчого провадження та інших осіб, у тому числі усно (в такому випадку отримана інформація відображається в акті державного виконавця), про можливі місця перебування боржника. Докази зворотного державним виконавцем суду не надані.

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Проте докази, які б свідчили про те, що державним виконавцем вживались заходи з метою виявлення майна боржника ОСОБА_2 під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи, суду не надані.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Відтак у випадку встановлення обставин, які свідчать про те, що місцем проживання (перебування) боржника ОСОБА_2 є територія, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець вправі доручити проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Крім цього, суд звертає увагу, що згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника-фізичної особи виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 ЦПК України розшук боржника оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника чи місцезнаходження його майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Указані обставини свідчать про те, що у разі відсутності відомостей про місце проживання (перебування) боржника ОСОБА_2 державний виконавець наділений правом вжити заходів для оголошення розшуку боржника шляхом звернення з відповідним поданням до суду.

За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість доводів стягувача щодо невжиття державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 61417889 заходів для встановлення місця проживання (перебування) боржника ОСОБА_2 та у разі відсутності відомостей про місце проживання (перебування) боржника щодо вжиття заходів для оголошення розшуку боржника, а також щодо невжиття заходів з метою виявлення майна боржника ОСОБА_2 під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи. Указане свідчить про те, що державний виконавець прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 910/7310/20 зазначила, що за змістом ч. 3 ст. 74 Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Цей начальник при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Однак можливість оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця в порядку, визначеному ч. 3 ст. 74 Закону, не позбавляє стягувача можливості захистити свої порушені права та інтереси шляхом звернення з відповідною скаргою до суду. Такий захист має бути ефективним, зокрема, доступним для тих, кого він стосується, спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення та не залежати від дій, які виконавець вчиняє на свій розсуд.

Беручи до уваги викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що застосоване апеляційним судом у цій справі визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо своєчасного ненаправлення повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення не відповідає зазначеним критеріям, оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження, яка перешкоджає стягувачу реалізувати свої права на виконання остаточного судового рішення, після розгляду судом скарги залишилась чинною.

З урахуванням викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ефективним засобом, здатним відновити право стягувача на примусове виконання остаточного судового рішення, є скасування постанови, оскільки після її скасування виконавче провадження в силу ч. 1 ст. 41 Закону підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного судового рішення.

Відтак суд в межах розгляду скарги на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи відділу ДВС під час примусового виконання судового рішення не позбавлений можливості, в тому числі скасовувати постанови державного виконавця та зобов`язувати посадову особу відділу ДВС вчинити певні дії, оскільки саме такий спосіб захисту прав стягувача відновить його порушене право та забезпечить право на справедливий суд. Отже, відсутні підстави вважати, що при прийнятті таких рішень суд втручатиметься у дискрецію суб`єкта владних повноважень та діятиме таким чином без дотримання вимог Закону.

За таких підстав, дослідивши надані докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

При цьому при визначенні способу захисту прав ОСОБА_1 суд доходить висновку, що скасування постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Баляк О.Б. про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.02.2023, винесеної у виконавчому провадженні № 61417889, та зобов`язання державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Баляк О.Б. у межах виконавчого провадження № 61417889 вжиття заходів для: 1) встановлення місця проживання (перебування) боржника ОСОБА_2 та у разі відсутності відомостей про місце проживання (перебування) боржника вжити заходів для оголошення розшуку боржника; 2) виявлення майна боржника ОСОБА_2 під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та у разі виявлення майна здійснення опису та арешту цього майна, буде належним способам захисту прав стягувача та забезпечить подальше належне виконання державним виконавцем судового рішення у справі № 1915/11462/2012.

При цьому суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо усунення порушень державним виконавцем відділу ДВС Баляк О.Б. вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки саме по собі зобов`язання державного виконавця вжити зазначені судом заходи у виконавчому провадженні № 61417889 призведе до ефективного виконання судового рішення. Інші висновки суду не ґрунтувалися б на встановлених обставинах та досліджених доказах та були б передчасними.

Керуючись ст. 1, 13, 18, 26, 28, 56 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 18, 258-261, 353, 354, 438 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Баляк Олени Богданівни під час примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2013 року у справі № 1915/11462/2012 задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Баляк Олени Богданівни про повернення виконавчого документа стягувачу від 14 лютого 2023 року, винесену у виконавчому провадженні № 61417889.

Зобов`язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Баляк Олену Богданівну у межах виконавчого провадження № 61417889 з примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2013 року у справі № 1915/11462/2012 вжити заходів для: 1) встановлення місця проживання (перебування) боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у разі відсутності відомостей про місце проживання (перебування) боржника вжити заходів для оголошення розшуку боржника; 2) виявлення майна боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та у разі виявлення майна здійснення опису та арешту цього майна.

У іншій частині скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяІ. В. Марциновська

Повне судове рішення складене 18.04.2023.