Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/807/23
Провадження № 2/209/490/23
"20" квітня 2023 р. м. Кам`янське
Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Лобарчук О.О.,
при секретарі Золотих Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Короткий зміст позовних вимог
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її сином. В 1989 році їх сім`ї, яка складалась з неї, її чоловіка
ОСОБА_3 , сина ОСОБА_2 , 1979 року народження, сина ОСОБА_4 , 1982 року народження, рішенням Дніпровського районного виконкому м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.01.1989 року було надане житло у вигляді двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 53,0 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м. Всі члени їх сім`ї після надання їм у користування квартири були зареєстровані в ній в 1989 році. 10 травня 2017 року ОСОБА_4 знявся з реєстрації в зазначеній квартирі і виїхав в інше місце проживання. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_3 . В квартирі за адресою АДРЕСА_1 на теперішній час зареєстровані вона, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , який за власного ініціативою припинив проживання в квартирі в 2005 році. Він виїхав на роботу до Російської Федерації і залишився там на постійне проживання, де проживає до цього часу. За час проживання в РФ відповідач утворив сім`ю, зареєструвавши 24 липня 2010 року шлюб з ОСОБА_5 . У них народилось двоє дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_2 є громадянином російської федерації, з 2015 року місце його проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 . З 2005 року ОСОБА_2 не проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_1 . В квартирі не має ніяких його речей. Факт не проживання відповідача за адресою АДРЕСА_1 підтверджується актом КП КМР «Добробут» від 13 лютого 2023 року про не проживання. Вона та члени її родини, які були раніше зареєстровані в квартирі, ніколи не перешкоджали відповідачу у користуванні квартирою за місцем його реєстрації. Відповідач не опікується квартирою за адресою АДРЕСА_1 на протязі більше 15 років. Санітарно-гігієнічний стан підтримує тільки вона, а саме, робить необхідний ремонт, замінюючи комунікації, підтримуючі в належному стані, як того вимагають від них обов`язки квартиронаймачів. Сплата всіх комунальних послуг та квартирна плата відбувається тільки за її участю. Відповідач не проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_1 понад 15 років за власною ініціативою без поважних причин. На теперішній час вона, будучі пенсіонером за віком з незначним доходом, не має матеріальної можливості сплачувати комунальні послуги за особу, яка не проживає у квартирі і не цікавиться нею. У неї є перешкоди в оформленні субсидії для сплати комунальних послуг, в зв`язку з реєстрацією особи, яка не проживає в квартирі понад п`ятнадцять років, відомості про доход якої вона не має можливості надати. Крім того, вона не має можливості здійснити свій намір по оформленню приватизації житла, де вона зареєстрована та проживає, в зв`язку з реєстрацією не проживаючого відповідача ОСОБА_2 . Відповідач тривалий час проживав в РФ і має сім`ю, з якою проживає за місцем своєї реєстрації на території РФ. Він не заперечує проти визнання його таким, що втратив право користування житлом в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , т.я. не збирається повертатися проживати до України і не цікавиться зазначеним житлом, але з об`єктивних причин він не може самостійно знятися з реєстрації в цій квартирі Зняття з реєстрації передбачає особисте звернення особи до органів реєстрації місця проживання. Приїзд відповідача в Україну на теперішній час неможливий, ураховуючи військові дії РФ на території України. Відсутність відповідача понад встановлених законом термінів у спірній квартирі є підставою для її звернення до суду з дійсним позовом.
Процесуальні дії у справі.
Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.(а.с.24).
20 квітня 2023 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, письмово просила розглядати цивільну справу за її відсутності. Позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Суд, враховуючи думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.
Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому № 40 від 27.01.1989 року, 31.01.1989 року на її сім`ю із чотирьох чоловік, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - чоловік, ОСОБА_4 - сина, ОСОБА_2 - син, був виданий ордер на заняття житлового приміщення - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де основним квартиронаймачем є ОСОБА_1 (а.с.19).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8)
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.9).
Згідно копії паспорта № НОМЕР_2 , ОСОБА_2 є громадянином російської федерації, місце його проживання та реєстрації з 28.07.2015 року: АДРЕСА_2 (а.с.10-12)
24 липня 2010 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 у Мещанському відділі РАЦС Управління РАЦС Москви (а.с.13)
Згідно свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_6 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.14)
Згідно свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась ОСОБА_7 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.15)
Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є пенсіонером за віком (а.с.7)
Згідно довідки ТОВ «Абонент ХХІ» про склад сім`ї від 07.02.2023 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.17)
Згідно довідки ТОВ «Абонент ХХІ» про заборгованість за надані житлово-комунальні послуги від 13.02.2023 року, за адресою: АДРЕСА_1 наявна заборгованість в розмірі 2106,75 грн. (а.с.18)
Відповідно до копії особового рахунку № НОМЕР_5 , ОСОБА_4 , 1982 р.н., 10.05.2017 року знятий з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19)
Згідно акту про не проживання № 48 виданого КП КМР «Добробут» від 13.02.2023 року встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 не мешкає в квартирі АДРЕСА_3 з 2005 року по теперішній час, про що підтверджують сусіди (а.с.20).
Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Згідно зі статтею 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
У статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Відповідно до ст.64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.
Згідно зі ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Частиною 1 статті 106 ЖК УРСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.
Як роз`яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 №6-60цс-12 у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.
Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартиру може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом ст. 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.
Згідно зі ст. 107 ЖК УРСР у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Окрім вище зазначеного, суд звертає увагу, що згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги мають бути задоволені повністю.
Враховуючи відсутність висловленого позивачем бажання стягнути з відповідачів судовий збір у відповідності до ст.13, 141 ЦПК України, суд відносить його на рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263, 265, 280, 281 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Судові витрати залишити за рахунок позивача.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду Повний текст рішення складений 20.04.2023 року.

Суддя О.О. Лобарчук