Ухвала

12 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 522/11862/22

провадження № 61-2609 ск 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 21 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у справі за позовом Ведрана Інвестмент ЛТД до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

1. У вересні 2022 року Ведрана Інвестмент ЛТД звернулася до суду із зазначеним позовом у якому просила витребувати у ОСОБА_1 на свою користь квартиру АДРЕСА_1 .

2. Разом із позовом представником позивача було подано до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме, квартиру під АДРЕСА_1 та заборони відповідачу вчиняти будь-які правочини та дії, пов`язані із розпорядженням правами на квартиру під АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті.

3. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 21 вересня 2022 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року, заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру під АДРЕСА_1 . Заборонено проведення реєстраційних дій державним реєстраторам, нотаріусам та будь-яким суб`єктам державної реєстрації щодо нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті.

4. Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями ОСОБА_1 , через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 21 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

5. Як на підставу для скасування судових рішень заявник вказує на те, що судами попередніх інстанцій було порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконних та необґрунтованих рішень.

6. Заявник, зокрема, зазначає, що у позивача відсутня цивільна правоздатність, а тому він не може бути позивачем у будь-яких судових спорах, суд першої інстанції вийшов за межі прохальної частини заяви про забезпечення позову, а також в ухвалі про забезпечення позову зробив висновки по суті спору, що діючим законодавством заборонено. Крім цього вказує на те, що мотивація ухвали про забезпечення позову є надуманою та не підтверджується жодними доказами, а також розглянуто заяву без залучення його дружини, як співвідповідача у справі, оскільки спірне майно належить і їй на праві спільної сумісної власності. Також заявник вказує на те, що заява про забезпечення позову була підписана особою, повноваження якої не були підтверджені, а суд апеляційної інстанції розглянув його апеляційну скаргу без його участі.

7. Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

8. Верховним Судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 20 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову частково задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Приморського районного суду міста Одеси по справі № 522/11862/22 від 21 вересня 2022 року у вигляді заборони проведення реєстраційних дій державним реєстраторам, нотаріусам та будь-яким суб`єктам державної реєстрації щодо нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті.

9. При розгляді зазначеної заяви ОСОБА_1 судом було встановлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на день розгляду заяви про забезпечення позову, власником квартири був ОСОБА_1 . Відомостей про іншого власника квартири реєстр не містить.

10. Таким чином доводи касаційної скарги про необхідність розгляду судом першої інстанції заяви про забезпечення позову із залучення його дружини, як співвідповідача необґрунтовані та не підтверджуються жодними доказами.

11. Сам лише факт перебування заявника у шлюбі на момент звернення позивача до суду не може бути достатнім та беззаперечним доказом того, що його дружина є співвласником спірного майна.

12. Також судом першої інстанції було встановлено, що Ведрана Інвестмент ЛТД є компанією, яка зареєстрована за законодавством Республіки Кіпр та має реєстраційний № НЕ 347065.

13. Згідно довіреності від 15 липня 2022 року, копія якої міститься в матеріалах справи в перекладі з англійської мови на українську мову, компанія Ведрана Інвестмент ЛТД на підставі укладеного договору про надання правової допомоги, уповноважило адвоката Будзаря Павла Степановича представляти інтереси з наданням відповідних прав та повноважень, яка видана без права передоручення та дійсна по 31 грудня 2023 року. При цьому, Будзар П. С. є адвокатом, що підтверджується копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД № 003742 від 17 квітня 2019 року.

14. Судами першої та апеляційної інстанцій також з`ясовано, що предметом позову Ведрана Інвестмент ЛТД до ОСОБА_1 є вимога про витребування майна з чужого володіння. Отже, між сторонами існує спір щодо права власності на майно, а способом захисту свого права позивач обрав звернення із відповідним позовом.

15. Доводи заявника, щодо відсутності у Ведрана Інвестмент ЛТД прав на квартиру АДРЕСА_1 мають розглядатися судом першої інстанції під час розгляду справи по суті та не можуть встановлюватися судом під час вирішення питання про забезпечення позову.

16. Також Верховний Суд не погоджується із доводами касаційної скарги про те, що мотиви суду першої інстанції є надуманими та не підтверджуються жодними доказами, оскільки статтею 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

17. Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

18. Тобто метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

19. Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії.

20. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини друга та третя статті 150 ЦПК України).

21. Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

22. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

23. З оскаржуваних судових рішень вбачається, що до спірного майна протягом короткого проміжку часу було вчинено низку реєстраційних дій щодо права власності іншої особи, накладення обтяжень на майно.

24. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 грудня 2012 року № 18?рп/2012 зазначив, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд керується тим, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, позаяк це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

25. Крім цього відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece від 19 березня 1997 року).

26. Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку існування загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

27. Таким чином, оскільки предметом спору у цій справі є оспорювання права власності на об`єкт нерухомого майна та ризик відчуження цього майна на користь третіх осіб є обґрунтованими, враховуючи з`ясовані судами попередніх інстанцій факти вчинення низки реєстраційних дій щодо права власності іншої особи, накладення обтяжень на майно протягом короткого проміжку часу, Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про необхідність забезпечення позову у цій справі, а враховуючи те, що спір у цій справі по суті не вирішено, розгляд справи триває, а також те, що заходи забезпечення позову були частково скасовані ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 20 жовтня 2022 року, Верховний Суд не вбачає підстав для скасування заходів забезпечення позову та звертає увагу на те, що забезпечення позову є лише тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

28. Також з оскаржуваної ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 21 вересня 2022 року не вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу по суті та встановив факт вибуття спірного нерухомого майна з володіння позивача поза його волею.

29. Що стосується доводів касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції були порушенні процесуальні права заявника, оскільки судове засідання в режимі відеоконференції за участі ОСОБА_1 не було проведене, Верховний Суд зазначає, що з оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що від відповідача надійшло клопотання про слухання справи в режимі відеоконференції, яке було задоволено колегією суддів, однак з технічних причин відеоконфенеція не відбулась.

30. Частиною першою статті 212 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

31. Ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву (частина п`ята статті 212 ЦПК України).

32. Також статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

33. З оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, що не заперечується і ОСОБА_1 у касаційній скарзі, вбачається, що він був обізнаний про дату, час і місце розгляду справи.

34. Також в оскаржуваній постанові суд апеляційної інстанції надав відповідь на всі ключові та важливі доводи апелянта, а у власних доводах касаційної скарги ОСОБА_1 не навів інших аргументів, які б не були враховані апеляційним судом, відтак відсутні підстави вважати, що неможливість особистої участі апелянта в судовому засіданні апеляційного суду порушила його право на справедливий суд.

35. Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

36. Відтак Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу про забезпечення позову без його участі не допустив істотного порушення вимог процесуального законодавства.

37. Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

38. З огляду на те, що касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, а правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 21 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у справі за позовом Ведрана Інвестмент ЛТД до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

2. Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Пророк

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров