ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 липня 2023 року м. Чернівці

справа № 713/48/23

провадження №22-ц/822/496/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Конецька Д.Г.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Вижницької міської ради Чернівецької області, про визначення місця проживання дітей з батьком,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Вижницької міської ради Чернівецької області, про визначення місця проживання дітей з батьком.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. З 04.11.2011 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 10.11.2022 року розірвано.

У шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У кінці серпня 2022 року відповідач ОСОБА_2 забрала дітей та повернулася проживати до будинку своїх батьків, що розташований по АДРЕСА_1 . Однак, після розірвання шлюбу, ОСОБА_2 привезла дітей і повідомила, що змушена виїхати за межі області, а тому дочки залишаться разом з ним. З того часу неповнолітні діти проживають разом з ним за місцем реєстрації проживання по АДРЕСА_2 .

У телефонних розмовах ОСОБА_2 щоразу повідомляє, що забере дітей. Позивач категорично проти того, щоб колишня дружина забрала дочок, оскільки її місце проживання невідоме, а у зв`язку з ситуацією у державі вона взагалі може без будь-яких перешкод вивезти дочок за межі України.

Неповнолітні дочки проживають разом з ним, у будинку створені хороші умови для проживання дочок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а саме: в них є окрема кімната з окремими спальними місцями, куточок для ігор та відпочинку; вони забезпечені іграшками, одягом, їжею та іншими речами, необхідними для нормального життя та розвитку дитини. Позивач піклується про здоров`я дочок, займається їх навчанням та вихованням. Він зареєстрований фізичною особою-підприємцем і від підприємницької діяльності має стабільний і регулярний дохід, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, забезпечений житлом, за місцем проживання характеризується позитивно, на «Д» обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не чинив і не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки з дочками і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти не були позбавлені піклування матері.

Оскільки сторони не можуть досягти згоди щодо визначення місця проживання їхніх малолітніх дочок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , змушений звернутися з даним позовом до суду.

Просив визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2023 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Вижницької міської ради Чернівецької області, про визначення місця проживання дітей з батьком - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22.03.2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та визначити місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним, їх батьком - ОСОБА_1 за місцем його проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Підставою для відмови в позові є не доведено наявності спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей - відсутній предмет спору. Такий висновок суду апелянт вважає помилковим.

Зазначає, що у позовній заяві ним викладено обставини, які підтверджують відсутність між ним та відповідачкою згоди щодо місця проживання малолітніх дочок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , тобто наявність спору між ними.

Однак, цих обставин суд першої інстанції не врахував, належної правової оцінки їм не надав, тому зробив помилковий та необґрунтований висновок про відсутність між ними спору щодо місця проживання їхніх малолітніх дочок та безпідставно відмовив в позові.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 04.11.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 10 листопада 2022 року розірвано, що підтверджується копією рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10.11.2022 року.

У сторін є двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії НОМЕР_1 , виданого 27.02.2013 року виконавчим комітетом Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області та серії НОМЕР_2 , виданого 29.12.2020 року Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №97 від 20.12.2022 року вбачається, що при обстеженні сім`ї ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_2 у склад сім`ї входять: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Умови проживання хороші. ОСОБА_5 та ОСОБА_8 проживають разом із батьком. Мають окрему кімнату, облаштовану двома спальними місцями, робочим столом та куточком для відпочинку. Діти охайні та доглянуті. Забезпечені всім для нормального розвитку. Умови проживання відповідають інтересам дітей. Батько веде належний догляд за дітьми, забезпечує їх всім необхідним для нормального життя та розвитку.

Згідно висновку №02-16/192 від 07 лютого 2023 року вбачається, що орган опіки та піклування Вижницької міської ради відповідно до протокольного рішення Комісії з питань захисту прав дитини Вижницької міської ради від 30.01.2023 року №1, вважає, що проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є можливим та таким, що відповідає інтересам дітей як з батьком, ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , так і з матір`ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги та ознайомившись із матеріалами справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позові, дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, які фактично проживають разом з ним, між батьками виник спір саме щодо їх місця проживання, оскільки мати не вимагає від батька дітей змінити їх місце проживання, добровільно передала дітей позивачу, не порушує в судовому порядку питання щодо відібрання дітей у батька, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дітей з нею.

Колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини (стаття 141 СК України).

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі

№ 466/1017/20, провадження № 61-3587св22 зроблено висновок, що «рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі

№ 352/2324/17, провадження № 61-14041св19 зазначено, що: « вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що діти після розлучення батьків постійно проживають разом з батьком, який опікується ними, приділяє увагу питанню здоров`я дітей, їх розвитку та вихованню. Окрім того із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач має належні житлові, побутові та матеріальні умови, характеризується позитивно.

Встановлено, що мати дітей знаходиться за межами області. З відзиву відповідачки на апеляційну скаргу вбачається, що вона не погоджується, щоб діти проживали з позивачем та просить залишити дітей з її батьками до її повернення в Україну. Отже, зі змісту заяви вбачається, що мати дітей знаходиться за кордоном.

Враховуючи зазначене, помилковим є висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем наявності спору між сторонами щодо місця проживання дітей.

Окрім того, у разі, якщо суд приходить до висновку про відсутність спору у справі, він повинен закрити провадження у такій справі на підставі частини 2 статті 255 ЦПК України, а не відмовляти у позові з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, враховуючи вищенаведені норми права, позивач не повинен доводити факт наявності чи відсутності спору між сторонами у справі, а лише доводити обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог.

У контексті першочергового врахування інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, оцінивши належним чином надані учасниками спору докази, їх аргументи та заперечення, колегією суддів зроблені наступні висновки.

Враховуючи тривалість проживання малолітніх дітей разом з батьком, їх прихильність до нього, забезпечення сталості їх соціальних зв`язків з батьком та у соціумі в цілому, добросовісне виконання батьком батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання, розвитку та навчання, а також відсутність обставин, які можуть негативно впливати на виховання дітей та розвиток, врахувавши висновок органу опіки і піклування, а також дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами та обов`язками батьків, враховуючи, що мати дітей на даний час перебуває за межами України, доцільним є проживання дітей з батьком.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у разі, якщо діти будуть проживати разом з батьком, батьківські права відповідачки ОСОБА_2 не будуть порушені та вона не буде позбавлена можливості здійснювати свої батьківські права та виконувати обов`язки щодо дітей у повному обсязі.

Крім того, кожний із батьків не позбавлений права піднімати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дітей з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду

від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального чи неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, порушені норми процесуального права, що відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову та визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком - ОСОБА_1 за місцем його проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 .

Щодо судових витрат

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З платіжного доручення № 56 від 02 січня 2023 року вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в розмірі 1073,60грн.

З квитанції № 30 від 09 травня 2023 року вбачається, що позивач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в розмірі 1610,40 грн.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2684грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Вижницької міської ради Чернівецької області, про визначення місця проживання дітей з батьком - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання та реєстрації по АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2684 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 7 липня 2023 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк