ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4169/23 Справа № 201/4780/22 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про збільшення розміру аліментів у твердій грошовій сумі та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про збільшення розміру аліментів у твердій грошовій сумі та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, мотивуючи його тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що спільне життя у них з відповідачем не склалося, рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 лютого 2020 року шлюб між ними було розірвано. Після припинення стосунків та розірвання шлюбу, син став проживати з нею та перебував на повному її утриманні.

Зазначала, що через те, що ОСОБА_1 у добровільному порядку жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, вона вимушена була звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів та рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2019 року з ОСОБА_1 були стягнуті аліменти у розмірі 1 000 грн.

Посилаючись на те, що з березня по липень 2022 року аліменти не сплачено та наявна заборгованість, з врахуванням того, що жодних додаткових витрат на сина відповідач ніколи не здійснював, а з часу ухвалення рішення син пішов до дитячого садку, почав відвідувати додаткові зайняття до підготовки до школи, матеріальні витрати на утримання сина значно зросли, а аліменти стягнуті рішенням суду є меншими ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, та з врахуванням того, що з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , просила суд ухвалити рішення яким збільшити розмір аліментів стягуваних у твердій грошовій сумі з 1 000 грн. до 3 000 грн., але не менше ніж 20% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; стягнути додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 5 157,50 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2022 року позов задоволено частково. Змінено розмір стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини з 1 000 грн. щомісячно на тверду грошову суму у розмірі 3 000 грн. щомісячно. Зобов`язано видати виконавчий лист на підставі даного рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, у розмірі 3 000 грн щомісячно, стягуючи аліменти на користь матері дитини ОСОБА_2 , починаючи стягнення аліментів у цьому розмірі від дня набрання рішенням суду законної сили. Відкликано виконавчий лист №179/26/19 від 22 серпня 2019 року, виданий Марганецьким районним судом Дніпропетровської області про щомісячне стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 10 листопада 2019 року і до повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції в частині збільшення розміру аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позову про збільшення розміру аліментів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не повно з`ясовано, а позивачем не доведено обставини, що мають значення для справи. Наголошував на тому, що фактично судом не надано оцінки стану його здоров`я та не з`ясовано чи наявні підстави для збільшення розміру стягуваних з нього аліментів. Звертав увагу на те, що сплачує аліменти на утримання доньки. Аліменти у розмірі 3 000 грн. на утримання сина є для нього надмірним тягарем.

30 березня 2023 року від позивачки ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошувала на тому, що відповідач повинен сплачувати аліменти у розмірі достатньому для належного забезпечення сина. Звертала увагу на те, що її матеріальне становище значно погіршилось з часу стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1 000 грн. та наразі аліментів у вказаному розмірі взагалі не достатньо навіть для часткового забезпечення дитини. Відповідач має дохід та має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі, який би хоча б частково забезпечував виключно базові потреби сина.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 , які перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 жовтня 2015 року, який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 лютого 2020 року, є батьками батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Малолітній син проживає разом із позивачкою, що встановлено рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2019 року по цивільній справі №179/26/19. Зазначеним рішенням суду було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто щомісячно з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1 000 грн. до досягнення дитиною повноліття .

Відповідач також є батьком малолітньої доньки від першого шлюбу - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сплачує на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною 18 років, що підтверджується рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 березня 2014 року по цивільній справі №180/24/14-ц.

З копії трудової книжки відповідача судом встановлено, що 28 лютого 2020 року його звільнено з посади за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КзпП.

З поданої позивачкою довідки Марганецького ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) №18.21-34/22372 від 14 липня 2022 року вбачається, що розмір аліментів, який стягнуто судом, становить 1 000г рн. Аліменти відповідачем сплачувалися у розмірі 50% прожиткового мінімуму: з лютого 2019 року в сумі 1 013,50 грн., з липня 2019 року - в сумі 1 059 грн., з грудня 2019 року - в сумі 1 109 грн., з липня 2020 року- в сумі 1 159 грн., з січня 2021 року - в сумі 1 197,50 грн., з липня 2021 року - в сумі 1 255 грн., з грудня 2021 року - в сумі 1 309 грн.

Станом на 10 липня 2022 року відповідач мав заборгованість по аліментам в розмірі 4 217,25 грн., яка погашена 07 серпня 2022 року, що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0..1.

Позивачкою на підтвердження витрат, понесених на утримання сина, надані квитанції про придбання одягу на загальну суму 3 370 грн., придбання продуктів харчування, ліків, тощо.

Також позивачкою надані квитанції до прибудинкових касових ордерів про оплату Котовській сільській раді батьківської плати за послуги харчування.

З наявних у справі доказів вбачається, що відповідач сплачує мінімально встановлений законом розмір аліментів 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідно до інформації, що міститься на сайті Міністерства соціальної політики України вартість набору продуктів харчування для дітей віком від 6 до 18 років на місяць становить 3 108,86 грн., вартість непродовольчих товарів становить на місяць 992,54 грн., вартість набору послуг дорівнює 1 207,62 грн., загальний розмір прожиткового мінімуму для дитини у віці від 6 до 18 років становить на місяць 5 309,02 грн.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції приймаючи до уваги, що у відповідача двоє дітей, на користь яких він сплачує аліменти, та хоча й має 25% втрати професійної працездатності, однак є працездатною особою, доказів про джерела для існування або доказів перебування у центрі зайнятості у зв`язку з неможливістю працевлаштуватися суду не надав, а також враховуючи, що відповідач сплачує мінімально встановлений розмір аліментів на сина, який на сьогоднішній день не відповідає реальним витратам на дитину, вважав за можливе змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 на користь його матері у розмірі 3 000 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, з врахуванням обставин даної справи, відмовив.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач оскаржує рішення суду лише в частині збільшення розміру аліментів та колегія суддів погоджується з рішенням суду в оскаржуваній частині з огляду на наступне.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У частині 1 ст.192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Таким чином, збільшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем доведено правові підстави для збільшення розміру аліментів з 1 000 грн. до 3 000 грн. саме з врахуванням якнайкращих інтересів дитини.

Колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18, які фактично зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що 3 000 грн. для нього надмірний тягар, не може слугувати підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині, оскільки як вже зазначено у даній категорії справ першочергово враховується пріоритет інтересів дитини, а 1 000 грн., які стягуються з відповідача на підставі рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2019 року, є явно недостатнім розміром для гармонійного розвитку дитини та не відповідає реальним витратам на належне утримання дитини.

Враховуючи призначення та мету аліментів на утримання дитини, виходячи із системного аналізу вищенаведених положень Конвенції про права дитини, Конституції України, СК України, ЦПК України, Закону України «Про охорону дитинства», надаючи відповідь на основне правове питання у розглядуваній справі, колегія суддів доходить висновку, що той факт, що син сторін у справі після ухвалення рішення про стягнення аліментів, став ходити до дитячого садка, а наразі вже й до школи, фактичний розмір витрат на дитину значно зріс, вартість продовольчих та непродовольчих товарів значно зросла, а матеріальний стан позивачки погіршився, може бути підставою для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів на його утримання, оскільки раніше визначений розмір аліментів не забезпечує гармонійного розвитку дитини.

На даному етапі життя дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 3 000 грн. будуть необхідними та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На думку суду, такий розмір буде відповідати інтересам дитини, та рівню життя, необхідному для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом не враховано стан його здоров`я, є хибними, оскільки місцевим судом вірно зазначено про те, що з поданих відповідачем доказів не вбачається, що стан його здоров`я погіршився, оскільки до такого висновку лікарі не дійшли. Крім того, доказів того, що відповідач є непрацездатною особою також суду не надано.

Також колегія суддів звертає увагу на той факт, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку, матір.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без змін.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 квітня 2023 року.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: Т.Р.Куценко

М.О.Макаров