ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 квітня 2023 року

м. Харків

справа № 638/16963/21

провадження № 22-ц/818/677/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Харківська міська рада,

треті особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Кірєєва Євгена Вікторовича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 січня 2023 року, постановлене під головуванням судді Цвірюка Д.В., -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 січня 2023 року позовні вимоги залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвоката Кірєєв Євген Вікторович просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом першої інстанції не були враховані та досліджені докази, які мають істотне значення для розгляду справи, у зв`язку з чим суд дійшов помилкового висновку про відсутність поважних причин пропуску строку на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини; судом першої інстанції вірно встановлено, що у позивача виникли цивільно- правові відносини щодо спадкування за законом на майно після смерті його матері ОСОБА_3 та після смерті його бабусі ОСОБА_4 , але проігноровано надані ним докази, а саме: довідки про стан здоров`я ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які були видані лікарем ОСОБА_5 , сертифіковані нотаріальним посвідченням з апостиляцією; також судом першої інстанції проігноровано той факт, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були фактично відсутні на території України з 01 червня 2018 року, у зв`язку з укладанням трудових договорів з провідною студією бальних танців на Лонг- Айленді в штаті Нью-Йорк округ Нассо США.

Відзив на адресу суду апеляційної інстанції не надходив.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів. Обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №14202.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина.

ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 30.06.1961 року.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та онуком ОСОБА_4 , що підтверджується, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 14.09.2007 року.

ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією Витягу про смерть від 16.04.2019 року сертифікат №156-19-016208.

ОСОБА_3 за життя спадщину після померлої ОСОБА_4 не прийняла.

ОСОБА_6 , який діяв від імені позивача на підставі довіреності, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . Постановою державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. від 12.03.2020 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с. 25-26).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що 01.06.2018 року позивач та третя особа уклали трудові договори з провідною студією бальних і латинських танців на Лонг-Айленді, штат Нью-Йорк, округ Нассо США. На підставі даного договору вони переїхали на тимчасове проживання з одним із батьків, а саме зі ОСОБА_3 . Відповідно до умов по укладеним договорам позивачу та третій особі не дозволено було виконувати будь-які завдання, пов`язані з поїздками за межі Сполучених Штатів Америки, протягом усього терміну дії чинних договорів, які закінчувались 1 червня 2020 року. З серпня 2018 року мати позивача та третьої особи почала хворіти, в лютому 2019 році стався інсульт, з березня 2019 року вона не змогла пересуватись, потребувала сторонньої допомоги. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла бабуся позивача ОСОБА_4 . За життя ОСОБА_3 повідомляла позивачу та третій особі про наміри повернутися до України та написати заяву про прийняття спадщини, мала також намір звернутись до консула Генерального консульства України в Нью-Йорку із відповідною заявою, але у зв`язку з хворобою зробити цього не змогла. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла в США, де й була похована. Остання була спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 , але спадщину не прийняла. 24.09.2019 року позивач та третя особа оформили довіреність ОСОБА_6 з питань оформлення спадкових прав на майно, що залишилось після смерті матері ОСОБА_3 . Під час оформлення спадкових прав на вказане майно виявилось, що довіреності недостатньо для оформлення спадкових прав на майно, що залишилося після смерті баби ОСОБА_4 05.11.2019 року позивач та третя особа оформили ще одну довіреність. В березні 2020 року представник за довіреністю позивача та третьої особи ОСОБА_6 звернувся з відповідними документами до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори з питань оформлення спадкових прав на майно, що залишилося після смерті баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Постановою нотаріуса від 12.03.2020 року ОСОБА_6 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з неприйняттям спадщини протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, оскільки а ні ОСОБА_2 а ні ОСОБА_1 не подавали заяв та за однією адресою зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживали і не були зареєстровані.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298 св 18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, провадження № 61-48230св18, від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19, провадження № 61-14663св20, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, провадження № 61-13558св19.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 поважними причинами пропуску строку указав на відсутність інформації про неприйняття спадщини спадкоємцем першої черги, а саме ОСОБА_3 після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наведені причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом строку, передбаченого статтею 1270 ЦК України. Доводи позивача про те, що він не приймав спадщину, розраховуючи на те, що його мати мала прийняти спадщину, як спадкоємець першої черги, є припущенням та не є об`єктивною обставиною, яка відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України може бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після померлої бабусі, вважаючи, що відсутність інформації про неприйняття спадщини спадкоємцем першої черги, а саме ОСОБА_3 після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 не є поважною причиною пропуску позивачем цього строку.

Дані висновки суду першої інстанції ґрунтуються на правильному застосуванні норм статей 1270, 1272 ЦК України, відповідно до подібних висновків Верховного Суду, зазначених у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 760/583/14-ц (провадження № 61-27917св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 161/9998/17 (провадження № 61-16510св18), від 03 липня 2019 року у справі № 320/2866/17 (провадження № 61-12788св18), від 27 травня 2020 року у справі № 336/11727/17 (провадження № 61-14870св18), від 03 червня 2020 року у справі № 442/1652/18 (провадження № 61-4851св19).

Щодо посилання апелянта на той факт, що він був позбавлений можливості звернутись вчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки тривалий час перебував за межами України, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на перебування його за межами України, а також тривалу хворобу.

ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку про прийняття спадщини. Долучені до матеріалів справи довідки не містять інформації про те, що позивач протягом шести місяців після відкриття спадщини з вересня 2018 року перебував на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні.

При цьому ОСОБА_1 не був позбавлений можливості надіслати відповідному нотаріусу засобами поштового зв`язку заяву про прийняття спадщини, засвідчену консулом у відповідності до Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України у порядку, передбаченому пунктами 2.1, 2.7, 3.5 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України.

Крім того, судова колегія зазначає, що ОСОБА_1 з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини звернувся лише у листопаді 2021 року, тобто більше ніж через три роки з моменту смерті спадкодавця.

Таким чином встановивши, що ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини за відсутності обставин, які створювали об`єктивні та непереборні труднощі для позивача для подання такої заяви, суд першої інстанцій правильно застосував норми матеріального права, а саме частину третю статті 1272 ЦК України, за змістом якої додатковий строк для прийняття спадщини може бути наданий лише за наявності поважної причини та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 332/3796/19 (провадження № 61-10896св21), де вказано, що позивач не була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування.

Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентовано Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок). Згідно з пунктом 2.1 Глави 10 Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5 Глави 10 Порядку). Пунктом 3.23 Глави 10 Порядку передбачено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Згідно з пунктом 2.1. розділу IV Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, спадкова справа заводиться посадовою особою органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, визначених у статтях 1261, 1262, 1266 ЦК України, осіб, вказаних у заповіті, заінтересованих в охороні цього майна, або вимоги кредиторів.

Відсутність інформації про неприйняття спадщини після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем першої черги ОСОБА_3 не є об`єктивною, поважною причиною пропуску позивачем строку на прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_4 .

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 року у справі № 638/18452/18.

Даних про намір позивача прийняти спадщину після смерті баби у визначений законом строк та неможливості вчинити такі дії внаслідок непереборних обставин позивачем суду не надано.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав надання ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, оскільки наведені позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень ч.3 ст.1272 ЦК можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кірєєва Євгена Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 20.04.2023 року.