Справа № 303/2628/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 квітня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2022 року (головуючий суддя Кость В.В.) у справі №303/2628/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

У квітні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Позов мотивовано тим, що сторони з 04.09.1993 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Від даного шлюбу у сторін народилося троє дітей: повнолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказувала, що шлюбні відносини з відповідачем фактично припинилися, спільного господарства не ведуть, тривалий час сторони проживають окремо. Зазначала, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, у сторін протилежні погляди на сімейне життя, втрачено почуття любові та поваги, розвинулася неприязнь один до одного.

Зазначала, що діти проживають разом з матір`ю. У неї є достатні можливості продовжувати утримувати та виховувати дітей після розірвання шлюбу, оскільки матеріальний стан позивача дозволяє забезпечити дітей усім необхідним. Водночас, позивач не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо спільних дітей.

Посилаючись на дані обставини, позивач просила розірвати шлюб, укладений між сторонами, визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з нею.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На це рішення апеляційну скаргу подав ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Райко В.В. Посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В той же час, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідачем оскаржується рішення суду в частині задоволення позову про розірвання шлюбу. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що наданий судом строк для примирення 1 місяць, є формальним та недостатнім, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 працює за межами Закарпатської області та сторони виховують неповнолітню дитину. Як стверджує скаржник, це дуже короткий проміжок часу, сторони апріорі не могли примиритися та зберегти сім`ю. Апелянт вважає, що вжиті судом процесуальні заходи з метою збереження шлюбу були недостатні.

07.02.2023 адвокат Печунка В.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав відзив на апеляційну скаргу. Посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін. Зазначає, що справа перебувала на розгляді суду першої інстанції із 11.05.2022 до 08.12.2022, протягом якого відповідач будь-яких заходів для примирення взагалі не вживав.

Відповідач в судове засідання апеляційного суду не з`явився повторно, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином (а.с.121, 129). Адвокат Райко В.В. подав до апеляційного суду заяву, в якій інформував суд, що договір із ОСОБА_1 про надання правничої допомоги розірвано за взаємною згодою сторін з 06.01.2023.

Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності апелянта.

Апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 у частині задоволення позовної вимоги про розірвання шлюбу, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію позивача, яка наполягала на розірванні шлюбу, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стосовно вимог позивача про розірвання шлюбу колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 04.09.1993 між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 (а.с.6).

Від даного шлюбу у сторін є троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрі є повнолітніми, а також неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачка посилалася на те, що протягом тривалого часу сторони не підтримують подружніх стосунків, шлюб існує формально, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач вказала, що протягом останнього року відносини із ОСОБА_1 лише погіршились. Він проживає в іншій області, періодично приєзджає в м.Мукачево і під час цих приїздів між сторонами виникають конфлікти, у зв`язку з чим позивач звертається до поліції, про що надала відповідну інформацію з Мукачівського районного управління поліції. Останнє звернення мало місце 01.04.2023, за результатами розгляду якого було складено адмінпротокол.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ст. 21 СК України).

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ч. 1 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду за позовом одного з подружжя, який може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Частиною 7 статті 240 ЦПК передбачено, що суд може призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 442/6319/16-ц (провадження № 61-30728св18), від 15.01.2020 у справі №200/952/18 (провадження № 61-14859св19), 03.12.2020 № 456/848/16-ц (провадження N 61-8206св19).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позов було подано до суду 15 квітня 2022 року, та після усунення його недоліків ухвалою від 11 травня відкрито провадження у справі. Ухвалою місцевого суду від 13.10.2022 було частково задоволено клопотання представника відповідача та надано сторонам строк на примирення тривалістю 1 місяць. Таке процесуальне рішення було мотивоване тим, що позивачка не бажає зберігати сімейні відносини, яке висловлено у категоричній та безальтернативній формі, а також тривалість перебування справи в провадженні.

Відтак, необґрунтованими є посилання скаржника на те, що наданий судом місячний строк для примирення є недостатнім.

Вирішуючи спір, місцевий суд, встановивши, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Апеляційний суд враховує, що з часу звернення з позовом 15 квітня 2022 року - на час розгляду справи апеляційним судом 19 квітня 2023 року пройшов рік, і на цей час сторони не примирилися. За твердженням позивача, відносини між ними лише погіршились.

За таких обставин, встановивши, що збереження нормальних сімейних відносин між сторонами є неможливим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Відтак, відповідно до ст 375 ЦПК України, рішення суду в частині вирішення позовної вимоги про розірвання шлюбу слід залишити без змін.

Виходячи зі змісту апеляційної скарги, колегія суддів не робить висновків у частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Керуючись ч. 4 ст. 258, п.1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2022 року в частині вирішення позовної вимоги про розірвання шлюбу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 квітня 2023 року.

Головуюча:

Судді: