ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 695/2841/20
Провадження № 22-ц/821/471/23
Категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Погасій Світлана Миколаївна

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Погасій Світлани Миколаївни на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2023 року (ухваленого під головуванням судді Степченка М.Ю. в приміщенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, повний текст рішення складено 03 лютого 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на користь непрацездатного батька, який потребує допомоги,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

23 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської областііз позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на користь непрацездатного батька, який потребує допомоги.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що він є пенсіонером та інвалідом II групи, який наразі проживає одиноко (вдівцем) в АДРЕСА_1 та намагається самостійно себе обслуговувати по мірі фізичних можливостей.

Згідно довідки ГУ ПФУ в Черкаській області, вказує позивач, розмір його середньої пенсії становить 2117 грн. Жодного іншого доходу крім пенсії немає. Позивач зазначає, що має складні захворювання, в зв`язку з чим потребує постійного медикаментозного лікування, проходження ЛФК та інших медичних процедур.

Вся пенсія йде практично на оплату комунальних послуг та придбання ліків. За опалення житлового будинку, вказує позивач, він отримав лише часткову субсидію (на площу до 218 кв.м.), а за користування «понаднормової площі» в 62 кв.м. йому доводиться сплачувати в повному обсязі.

Позивач вказує, що влаштуватися на роботу він за станом свого здоров`я та віком не має можливості, оскільки характер захворювання перешкоджає виконанню будь-яких фізичних навантажень, навіть у домашній роботі. Практично вся робота по домашньому господарству та догляду за ним виконується на його прохання сусідами, знайомими.

ОСОБА_1 зазначає, що його син (відповідач по справі) не допомагає йому у догляді за домашнім господарством, не надає необхідної матеріальної та посильної допомоги (не доглядає його; не допомагає сплачувати комунальні платежі та не придбаває всіх необхідних ліків та продуктів харчування).

При цьому, позивач зазначає, що відповідач є керівником землевпорядної установи - ПП «Землемір», має дохід, вищий від середнього, тому має можливість допомагати йому в сплаті комунальних платежів, оплаті оперативного медичного лікування, придбанні необхідних ліків і медикаментів. Однак, відповідач жодним чином не турбується про матеріальне становище й благополуччя батька, не бере жодної участі в житті останнього, не цікавиться його потребами.

Зважаючи на вищевикладене, вказує позивач, він змушений звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на його утримання у розмірі 2000,00 грн., починаючи з 23 листопада 2020 року і довічно. Вважає, що підстав для звільнення відповідача від обов`язку його утримувати, передбачених ст.204 СК України немає, оскільки він як батько добросовісно виконував свої батьківські обов`язки відносно сина (відповідача по справі).

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 червня 2022 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_3 , яка являється дочкою позивача та сестрою відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2023 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що долучені до матеріалів справи письмові докази та покази свідків не свідчать про те, що позивач потребує матеріальної допомоги.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір витрат позивача повністю забезпечувався розміром отримуваних ним доходів та наявних в останнього заощаджень. При цьому, доказів, які б свідчили про звернення позивача до юридичних чи фізичних осіб з проханням надати позику для лікування чи інших життєво необхідних потреб, стороною позивача не надано.

Так як сам по собі факт непрацездатності особи не породжує безумовного обов`язку повнолітньої дитини утримувати своїх батьків, відтак підстави для застосування положень ст. 202 СК України відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 01 березня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Погасій С.М., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, постановленим при неправильному застосуванні норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, просила скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2023 року та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Погасій С.М., зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не взято до уваги висновки Верховного Суду, згідно з якими при встановленні потреби в матеріальній допомозі батькам, повинні враховуватись будь-які обставини, які свідчать про необхідність в такій допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум автоматично не свідчать, що такий батько чи мати не потребують матеріальної допомоги.

Також зазначає, що суд не врахував, що позивач є пенсіонером, непрацездатним, має тяжкі хронічні захворювання, потребує дороговартісного лікування, а тому самостійно задовольнити свої життєві потреби не має змоги та потребує матеріальної допомоги.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

Як вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 04.09.2020 р., виданого повторно (том 1, а.с. 6).

Згідно копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримує пенсію за віком (том 1, а.с. 7).

Копією довідки до акту огляду МСЕК серії 5ЧК №088478 встановлено, що позивач має 2-гу групу інвалідності, безстроково, загальне захворювання (том 1, а.с. 8).

Відповідно до довідки про доходи №884812 від 03.09.2020 р. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області (Золотоніський відділ обслуговування громадян) і отримує пенсію за віком, сума пенсії за період з березня 2020 р. по серпень 2020 р. (включно) становить 12703,52 грн. (том 1, а.с. 9).

Згідно копії довідки Новодмитрівської сільської ради від 07.09.2020 р. №678 ОСОБА_1 зареєстрований та проживає один в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою зареєстрований, але не проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а.с. 13).

З копії листа Управління соціального захисту населення Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області від 27.02.2020 р. №01-10/416 вбачається, що на опалювальний період 2019-2020 р. ОСОБА_1 було призначено субсидію на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 16).

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Погасій С.М. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Згідно зі ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

У відповідності до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі.

Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення), непрацездатність матері, батька та потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому, обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги суд бере отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.

Стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючим законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо. Тому під час постановлення рішення суду слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Отже, особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Застосовуючи положення наведеного правила до правовідносин, що врегульовані статтею 202 СК України, можна зробити висновок, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання належного майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З матеріалів справи вбачається, що на час звернення до суду в листопаді 2020 року, позивач ОСОБА_1 отримував пенсію за віком у розмірі 2168,72 грн., що підтверджується довідкою, що надана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області (Золотоніський відділ обслуговування громадян).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Враховуючи, що станом на час звернення до суду ОСОБА_1 отримував пенсію у розмірі, яка відповідала розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, має у власності як рухоме так і нерухоме майно та має відповідні накопичення грошових коштів на банківських рахунках, зокрема, в АТ КБ «Приватбанк», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про ненадання позивачем належних та допустимих доказів того, що він потребує матеріальної допомоги від сина в розумінні статті 202 СК України.

Приходячи до такого висновку, колегія суддів враховує, що з наданих позивачем доказів не вбачається, що його пенсія не забезпечує йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що у зв`язку з наявними в позивача хронічними хворобами, ОСОБА_1 несе певні затрати на придбання ліків, є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки, незважаючи на додані до матеріалів справи квитанції та чеки про оплату ліків на значні суми, позивачем не доведено природу походження цих коштів, зокрема, що останні були надані в борг третіми особами чи такі кошти є кредитними.

В цьому контексті, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність потреби ОСОБА_1 в матеріальній допомозі, оскільки надані до суду квитанції про оплату ендопротезу кульшового суглобу, кришталиків для очей та ліків свідчать про той факт, що позивач після подачі позову до суду мав змогу самостійно оплатити вказані послуги, без отримання матеріальної допомоги від сторонніх осіб.

Крім того, надані позивачем докази про наявність в ОСОБА_1 хронічних захворювань, дійсно містять інформацію щодо встановленого діагнозу, однак, не можуть свідчити про наявність потреби позивача у постійному лікуванні.

Сам факт статусу інваліда другої групи та наявність хронічних захворювань, на які ОСОБА_1 посилається в апеляційній скарзі, не свідчить про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача на користь непрацездатного батька у розумінні статті 202 СК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Погасій С.М. не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - адвоката Погасій С.М. доводами не вбачає, оскільки доводи скарги суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Погасій Світлани Миколаївни - залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на користь непрацездатного батька, який потребує допомоги- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко