КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/1430/21 Головуючий у І інстанції - Волчко А.Я.
апеляційне провадження №22-ц/824/2965/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Даньшиної І.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 20 вересня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук Зої Миколаївни, Національного банку України, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про виключення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, -

установив:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Києво- Святошинського районного суду Київської області із позовом до ПН КМНО Шевчук З.М., НБУ про виключення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 липня 2004 року між ОСОБА_2 та АБ «Таврика» було укладено кредитний договір, в забезпечення якого 06 липня 2004 було укладено договір іпотеки №1853, посвідчений ПН КМНО Шевчук З.М. (об`єкт обтяження - квартира АДРЕСА_1 ).

22 листопада 2004 року ОСОБА_2 було повністю погашено кредитні зобов`язання перед АБ «Таврика», з огляду на що за заявою АБ «Таврика» ПН КМНО Шевчук З.М. 22 листопада 2004 року було вилучено обтяження.

29 грудня 2004 року предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 було подаровано ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Спадщину за померлим ОСОБА_3 прийняла його жінка - ОСОБА_1 .

Водночас, як з`ясувалося ОСОБА_1 , 22 листопада 2004 року ПН КМНО Шевчук З.М. не було припинено іпотеку у відповідному реєстрі.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відносно квартири АДРЕСА_1 існує запис про державну реєстрацію іпотеки, номер запису про іпотеку: 61013; зареєстровано: 12.07.2004 року о 14:18:40 реєстратором: Приватний нотаріус Шевчук З.М.; підстава обтяження: договір іпотеки, 1853, 06.07.2004 Шевчук З.М. , приватний нотаріус; іпотекодержатель: АБ «Таврика»; іпотекодавець: ОСОБА_2 ; строк виконання: 05.07.2005.

Таким чином, 22 листопада 2004 року у зв`язку з виконанням кредитних зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором ПН КМНО Шевчук З.М. 22 листопада 2004 року було вилучено обтяження, однак, не було припинено іпотеку з відповідного реєстру.

Звернувшись у вересні 2020 року до ПН КМНО Шевчук З.М. з відповідною заявою про припинення іпотеки, було отримано відповідь, з якої вбачається неможливість припинення іпотеки, оскільки для розгляду питання про припинення іпотеки необхідно подати документи, що є підставою для припинення іпотеки, зокрема, заява кредитора про припинення іпотеки.

Разом з тим, як відомо, АБ «Таврика» ліквідовано, про що опубліковано в газеті «Голос України» №57 (5557) від 26 березня 2013 року.

19 жовтня 2019 року на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було направлено адвокатський запит, у якому порушувалися наступні питання: У кого у віданні перебувають кредитний договір від 06 липня 2004 року та іпотечний договір від 06 липня 2004 року та яким чином можливо отримати їх дублікати; Хто наразі уповноважений подати документи, які є підставою для припинення іпотеки (квартира АДРЕСА_1 ).

У відповідь на вказаний адвокатський запит від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшла відповідь №27-13512/20 від 27 жовтня 2020 року, у якому зазначено про те, що відповідно до приписів частини 3 статті 53 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 28 листопада 2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №0000723 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ «Банк «Таврика» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.

Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора АТ «Банк «Таврика» припинено, а документи АТ «Банк «Таврика» передані на зберігання до Національного банку України.

Окрім того, 19 жовтня 2020 року на адресу НБУ було направлено адвокатський запит, у якому порушувалися аналогічні питання, що і порушувалися у адвокатському запиті до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: У кого у віданні перебувають кредитний договір від 06 липня 2004 року та іпотечний договір від 06 липня 2004 року та яким чином можливо отримати їх дублікати; Хто наразі уповноважений подати документи, які є підставою для припинення іпотеки (квартира АДРЕСА_1 ).

У відповідь на вказаний адвокатський запит від НБУ надійшла відповідь №20-0006/61707 від 26 жовтня 2020 року, у якій зазначено про те, що відповідно до приписів частини 3 статті 53 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 28 листопада 2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №0000723 про проведення державної реєстрації припинення АТ «Банк «Таврика» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.

На виконання вимог статті 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб передав, а Національний банк України прийняв документи неплатоспроможного АТ «Банк «Таврика» на зберігання.

Кредитна справа (кредитний договір) на ім`я ОСОБА_2 в описах архівних справ АТ «Банк «Таврика» не значиться та на архівне зберігання до НБУ ліквідатором АТ «Банк «Таврика» не передавалася.

Щодо надання відповіді на друге питання адвокатського запиту, НБУ зазначено про те, що іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору та роз`яснено положення щодо права особи звернутися до суду.

Таким чином, ОСОБА_1 , яка є належним власником квартири АДРЕСА_1 , наразі позбавлена права повноцінно розпоряджатися своїм майном, з урахуванням наявної у відповідному реєстрі іпотеки.

Поряд з цим, АТ «Банк «Таврика», який уповноважений був звернутися із заявою про припинення іпотеки, ліквідований, водночас, документи, що є підставою для припинення іпотеки, відсутні, що вбачається з вищезазначених відповідей на адвокатські запити.

Однак, підтвердженням того, що виконаними є зобов`язання за укладеним 06 липня 2004 року між ОСОБА_2 та АБ «Таврика» кредитним договором є те, що обтяження за заявою АБ «Таврика» ПН КМНО Шевчук З.М. 22 листопада 2004 року було вилучено, та 29 грудня 2004 року ОСОБА_2 було подаровано квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 .

Позивачка просила скасувати запис про державну реєстрацію іпотеки: номер запису про іпотеку 61013 від 12.07.2004 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з нерухомого майна ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6426990.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 20 вересня 2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано та вилучено запис про державну реєстрацію іпотеки 61013 від 12 липня 2004 року, зареєстрований ПН Шевчук З.М. , відносно квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6426990, на підставі договору іпотеки, 1853 від 06 липня 2004 року, посвідченого ПН Шевчук З.М.

Стягнуто з НБУ понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 908 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, НБУ подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що заявлені позовні вимоги до НБУ є безпідставними, оскільки останній не є учасником спірних правовідносин.

Тобто, НБУ є неналежним відповідачем по справі, оскільки не є стороною кредитного та іпотечного договорів, не наділений функціями офіційного визнання і підтвердження фактів набуття, зміни або припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Оскільки, НБУ не є належним відповідачем у даному спорі, суд повинен був відмовити у позові.

Просив скасувати рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 20 вересня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала відзив, посилаючись на те, що 28 листопада 2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №0000723 про проведення державної реєстрації припинення АТ «Банк «Таврика» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.

На виконання вимог статті 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», НБУ прийняв документи неплатоспроможного АТ «Банк «Таврика» на зберігання.

Відповідно до ст.52-1 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд забезпечує належне оформлення, упорядкування та зберігання усіх, у тому числі фінансово-господарських документів неплатоспроможного банку протягом ліквідаційної процедури.

До завершення ліквідації неплатоспроможного банку Фонд зобов`язаний забезпечити збереженість архівних документів неплатоспроможного банку і передати їх на зберігання до НБУ.

НБУ зобов`язаний прийняти документи неплатоспроможного банку на зберігання по мірі їх подання Фондом.

Отже, відповідно до вищезазначеної норми та зважаючи на відповіді на адвокатські запити, НБУ повинен був прийняти документи неплатоспроможного АТ «Банк «Таврика» на зберігання.

Те, що кредитна справа (кредитний договір) на ім`я ОСОБА_2 в описах архівних справ АТ «Банк «Таврика» не значиться та на архівне зберігання до НБУ ліквідатором АТ «Банк «Таврика» не передавалася, може свідчити виключно про порушення певними особами ст.52-1 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», але аж ніяк не свідчити про те, що НБУ не став розпорядником цих документів та не отримав відповідні повноваження щодо вчинення тих чи інших дій, які виникають на підставі кредитного договору на ім`я ОСОБА_2 .

Отримавши на зберігання від неплатоспроможного АТ «Банк «Таврика» документи, НБУ наділився повноваженнями припинити іпотеку, якби документи кредитної справи на ім`я ОСОБА_2 не були ним загублені/знищені.

Вина НБУ вбачається саме в тому, що ним за невідомих обставин були втрачені кредитні документи на ім`я ОСОБА_2 , що позбавило можливості НБУ здійснити дії щодо припинення іпотеки.

При цьому, НБУ підтвердив передачу та отримання у відповідності до вимог статті 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» документів від неплатоспроможного АТ «Банк «Таврика».

Просила, апеляційну скаргу НБУ залишити без задоволення, а рішення Києво -Святошинського районного суду Київської області від 20 вересня 2022 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до довідки №219275877 від 06 серпня 2020 року та Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 з 01 березня 2015 року належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Згідно довідки №219275877 від 06 серпня 2020 року та інформації з Державного реєстру іпотек на підставі договору іпотеки №1853 від 06 липня 2004 року, посвідченого ПН КМНО Шевчук З.М., зареєстровано іпотечне обтяження за №61013 відносно об`єкта обтяження - квартири АДРЕСА_1 .

Іпотекодержателем зазначено АБ «Таврика», а іпотекодавцем ОСОБА_2 .

Строк виконання до 05 липня 2005 року.

Відповідно до Договору дарування квартири від 29 грудня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області , зареєстрованого в реєстрі за №2-3414, ОСОБА_2 передав належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 18 лютого 2020 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис №2973 від 18 лютого 2020 року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 серпня 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кароєвою-Яремчук Т.М., зареєстрованого в реєстрі за №15-463, дружина померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , отримала після смерті чоловіка спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1 , про що була заведена спадкова справа №622/2020.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відносно квартири АДРЕСА_1 існує запис про державну реєстрацію іпотеки, номер запису про іпотеку: 61013; зареєстровано: 12.07.2004 року о 14:18:40 реєстратором: Приватний нотаріус Шевчук З.М.; підстава обтяження: договір іпотеки, 1853, 06.07.2004 Шевчук З.М. , приватний нотаріус; іпотекодержатель: АБ «Таврика»; іпотекодавець: ОСОБА_2 ; строк виконання: 05.07.2005.

Звернувшись у вересні 2020 року до ПН КМНО Шевчук З.М. з відповідною заявою про припинення іпотеки, було отримано відповідь, з якої вбачається неможливість припинення іпотеки, оскільки для розгляду питання про припинення іпотеки необхідно подати документи, що є підставою для припинення іпотеки, зокрема, заява кредитора про припинення іпотеки.

Відповідно до публікації в газеті «Голос України» №57 (5557) від 26 березня 2013 року та роздруківки із сайту ФГВФО, АБ «Таврика» ліквідовано.

Відповідно до відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №27-13512/20 від 27 жовтня 2020 року на запит адвоката, відповідно до приписів ч.3 ст.53 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 28 листопада 2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №0000723 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ «Банк «Таврика» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.

Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора АТ «Банк «Таврика» припинено, а документи АТ «Банк «Таврика» передані на зберігання до НБУ.

У відповіді НБУ №20-0006/61707 від 26 жовтня 2020 року, зазначено, що відповідно до приписів ч.3 ст.53 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», 28 листопада 2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №0000723 про проведення державної реєстрації припинення АТ «Банк «Таврика» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.

На виконання вимог ст.52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантування передав, а Національний банк України прийняв документи неплатоспроможного АТ «Банк «Таврика» на зберігання.

Кредитна справа (кредитний договір) на ім`я ОСОБА_2 в описах архівних справ АТ «Банк «Таврика» не значиться та на архівне зберігання до НБУ ліквідатором АТ «Банк «Таврика» не передавалася.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання за укладеним 06 липня 2004 року між ОСОБА_2 та АБ «Таврика» кредитним договором було повністю виконані, з урахуванням того, що АБ «Таврика» було ліквідовано, а кредитора не змінено, оскільки кредитна справа не значиться та на архівне зберігання до НБУ не передавалася.

Окрім того, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, строк виконання іпотечного обмеження на нерухоме майно, відносно квартири АДРЕСА_1 встановлено до 05 липня 2005 року.

Разом з тим, обтяжувач - АБ «Таврика» не виконав свої зобов`язання та не подав реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру, а в подальшому припинив свою діяльність.

Одночасно, аналізуючи позовні вимоги позивача по відношенню до відповідача - ПН КМНО Шевчук З.М., суд першої інстанції виходив з того, що остання не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право.

У той же час, вимоги позивача пред`явлені до НБУ є правомірними.

Однак, колегія суддів не у повній мірі погоджується з мотивами суду першої інстанції, які стали підставою для задоволення позову, а також особи відповідача з якої підлягає стягненню судовий збір та вважає, що вони підлягають зміні, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст.3, абз.2 і 7 ч. 1 ст.17 ЗУ «Про іпотеку», п.1 ч.1 ст. 93 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України).

Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України).

Оскільки АБ «Таврика» припинено як юридичну особу (що встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується жодною із сторін), наявний запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Єдиному реєстрі іпотек порушує право ОСОБА_1 на вільне розпорядження належним їй майном.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.3 ст.17 ЗУ «Про іпотеку», відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі ст.74 ЗУ «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Пунктом 5.1 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що нотаріус знімає заборону відчуження майна, зокрема, при одержанні повідомлення кредитора про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки) або за рішенням суду.

Колегія суддів враховує, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності.

Водночас, з урахуванням обставин цієї справи, зокрема щодо ліквідації Банку, який повинен бути належним відповідачем у справі, позивач фактично позбавлений можливості в інший спосіб поновити свої права, а отже колегія суддів вважає, що в такому випадку звернення до нотаріуса з вимогою про припинення обтяжень (іпотеки) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Єдиному реєстрі іпотек та зняття заборони на нерухоме майно, за умови встановлення обставин щодо припинення іпотеки, може розглядатися як належний спосіб захисту, пред`явлений до належного відповідача.

Отже, з урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що у даному випадку позовні вимоги про скасування та вилучення запису про державну реєстрацію іпотеки, які ОСОБА_1 пред`явила, у тому числі, до ПН КМНО Шевчук З.М., підлягають задоволенню, а, відповідно, аргументи суду першої інстанцій у цій частині є необґрунтованим та помилковим, що є підставою для зміни рішення районного суду в частині мотивів для задоволення позовних вимог.

До того ж у випадку наявності правонаступників, останні з метою відновлення своїх порушених прав не позбавлені можливості звернутися до суду у передбачений чинним процесуальним законодавством спосіб.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 01 лютого 2023 року (справа №910/9872/21).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом невірно застосовано норми матеріального права, що у відповідності до ст.376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення суду першої інстанції в частині мотивів для задоволення позову.

В решті рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції, та встановивши, що належним відповідачем є ПН КМНО Шевчук З.М., з останньої на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 грн.

Також, з ПН КМНО Шевчук З.М. на користь НБУ підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1362 грн.

Так як дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, та у зв`язку із залишенням рішення суду першої інстанції без змін у не скасованій частині, необхідно поновити його дію.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Національного банку України задовольнити частково.

Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 20 вересня 2022 року змінити в частині мотивів для задоволення позову та особи відповідача з якої підлягає стягнення судового збору встановивши, що судовий збір у розмірі 908 гривень підлягає стягненню на користьОСОБА_1 з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук Зої Миколаївни.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук Зої Миколаївни на користь Національного банку України судовий збір за подачу апеляційної скарги 1 362 гривні.

Поновити дію рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 20 вересня 2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 18 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба