22.03.2023 Єдиний унікальний номер 205/7374/19
Єдиний унікальний номер судової справи 205/7374/19
Номер провадження 2/205/145/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу №205/7374/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перший правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Перший правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

29.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківський відділ Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Позов, з урахуванням неодноразових уточнень, обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 09.08.2008 року, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з відповідачем. Рішенням суду від 24.09.2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням суду від 05.09.2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Однак, після розірвання шлюбу, починаючи з літа 2015 року сторони почали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вести спільне господарство, разом виховувати дитину. За час спільного проживання з відповідачем народився ще один син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час спільного проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу позивач брав участь у вихованні дітей, дбав про їх розвиток, забезпечував їх матеріально необхідними речами та їжею, сплачував за навчання дітей у школі, садку, гуртках, курсах, заняттях.

У позові зазначено, що 07.05.2019 року сторони перестали жити разом однією сім`єю, а діти залишились проживати з матір`ю.

27.05.2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська постановив ухвалу, якою задовольнив заяву ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа про стягнення аліментів.

03.06.2019 року державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження № 59251292 з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів, виданого судом 30.05.2019 року. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за період з 17.07.2014 року по 01.12.2019 року розмір заборгованості ОСОБА_1 по аліментам становить 11 257,15 грн. Позивач не згодний з сумою заборгованості та періодом нарахування, оскільки з 01.06.2015 року по 07.05.2019 року проживав з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, забезпечував дітей, що можуть підтвердити свідки, а також підтверджується народженням другого спільного сина.

На підставі викладеного позивач просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 200/12080/14-ц в розмірі 79 180 грн. за період з 01.06.2015 року по 07.05.2019 року.

Ухвалою судді від 30.08.2019 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

09.12.2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківський відділ Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що за період з 2014 року ОСОБА_1 жодного разу не сплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_5 . З квітня 2014 року сторони проживали окремо, син ОСОБА_5 мешкав з матір`ю. Оскільки ОСОБА_1 ухилявся від сплати аліментів, для того, щоб забезпечувати дітей та себе, ОСОБА_2 вимушена була вийти з декретної відпустки. При цьому, оплата ОСОБА_1 гуртка, дитячого садочку та витрат на лабораторні дослідження є додатковими витратами на дитину, а не аліментами. Всупереч вимогам закону ОСОБА_1 ухиляється від сплати аліментів, заборгованість станом на 27.11.2019 року складає 108 428,40 грн. Також позивач зазначила, що надані ОСОБА_1 чеки про поповнення депозиту, який відкрито на його ім`я, з приміткою «аліменти», не підтверджують сплату аліментів на утримання ОСОБА_5 , оскільки позивач не має доступу до даного рахунку. При цьому, ОСОБА_1 знав про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів, оскільки визнав позов, тому йому було відомо про обов`язок сплачувати аліменти.

На підставі викладеного, оскільки відповідач аліменти не сплачував, позивач у зустрічному позові, з урахуванням уточнень від 30.01.2020 року та виправлень технічних помилок від 18.02.2021 року, просить стягнути на її користь з ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 за період з 17.07.2014 року по 20.01.2020 року в сумі 109 680,79 грн.

Ухвалою суду, постановленою 09.12.2019 року без виходу суду до нарадчої кімнати, зустрічний позов прийнято до розгляду разом з позовом ОСОБА_1 .

Ухвалою суду, постановленою 09.12.2019 року без виходу суду до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 про допит свідків.

04.02.2020 року від представника ОСОБА_1 адвоката Дрожак Ю.М. надійшов відзив на зустрічний позов, в якому заперечувала щодо позовних вимог ОСОБА_2 . Заперечення обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 не сплачує аліменти лише за спірний період з 01.06.2015 року по 07.05.2019 року, так як у зазначений період сторони проживали однією сім`єю, батько забезпечував дитину. Заборгованість за інший період повністю погашена, що підтверджується квитанціями. Лише весною 2019 року ОСОБА_1 дізнався, що на підставі рішення суду від 05.09.2014 року він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 з 17.07.2014 року. Також лише після припинення спільного проживання сторін 07.05.2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа, тобто до цього такої необхідності не було, оскільки батько забезпечував дітей. Також представник зазначила, що ОСОБА_1 з сумою заборгованості за період з 17.07.2014 року по 01.12.2019 року в розмірі 111 257,15 грн. не згодний, кожного місяця сплачує аліменти на сина ОСОБА_5 . Про наявність справи про стягнення аліментів у Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська не знав, участі в справі не брав, тому був позбавлений можливості оскаржити рішення суду. Також представник не погоджується з розрахунком ОСОБА_2 пені, оскільки незрозуміло як вирахувані суми аліментів за кожний місяць. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні зустрічного позову.

30.01.2020 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позов ОСОБА_1 . У відзиві відповідач заперечувала проти позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Заперечення обґрунтовано тим, що після розірвання шлюбу між сторонами син ОСОБА_5 проживав з матір`ю, батько аліменти не сплачував. Відмова ОСОБА_2 від отримання аліментів нічим не підтверджується. Починаючи з літа 2016 року ОСОБА_1 почав намагатися відновити шлюбні стосунки, періодично приїжджав до місця мешкання ОСОБА_2 , іноді залишався ночувати, в результаті чого у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_6 . Спільного господарства сторони не вели, сім`ю ОСОБА_1 не забезпечував. Сімейне життя знову не склалося, тому з листопада 2018 року сторони вирішили припинити відносини. До травня 2019 року батько регулярно, не дотримуючись режиму дня дітей, відвідував їх, забирав до себе додому старшого сина. У травні 2019 року ОСОБА_2 запропонувала йому скласти графік відвідування дітей, на що ОСОБА_1 відповів, що не збирається дотримуватись графіку, та почав подавати на мати дітей скарги та звернувся до суду. Відповідач заперечує перебування у відносинах з позивачем до літа 2016 року, оскільки 19.04.2016 року вона звернулася до РАГСу для проставляння відмітки про розірвання шлюбу на підставі рішення суду. Також відповідач зазначила, що з довідок про доходи позивача, не вбачається як з такими доходами він міг забезпечувати дітей. За спірний період сторони не купували майно для спільного проживання, не святкували сімейні свята, не відвідували родичів, не вели спільне господарство, не мали спільного бюджету, ОСОБА_1 приходив до сина для виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому зазначила, що перебування у фактичних шлюбних відносинах без ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для виникнення майнових прав. Також вказала, що перебування у відносинах з позивачем не звільняє його від обов`язку утримувати дитину.

27.02.2020 року від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов. Заперечення обґрунтовано тим, що сторони проживали однією сім`єю з червня 2015 року до травня 2019 року, виховували дітей, купували речі, їжу, речі для побуту, тобто вели спільне господарство. За цей період ОСОБА_1 постійно працював, мав постійний заробіток як фізична особа-підприємець, забезпечував родину матеріально. З травня 2019 року сторони почали звертатися до різних служб з заявами для вирішення спору щодо проживання їх дітей та графіку зустрічей, що свідчить, що саме в травня 2019 року вони припинили спільне проживання. Також зазначив, що відмітка в 2016 році про розірвання шлюбу не свідчить про відсутність спільного проживання сторін в цей час. А те, що відповідач вийшла раніше з декретної відпустки було її ініціативою. Також позивач вказав, що він не сплачує аліменти лише за спірний період з 01.06.2015 року по 07.05.2019 року, інша заборгованість сплачена. З заборгованістю , розрахованою виконавцем в розмірі 111 257,15 грн. позивач не згодний. На підставі викладеного, просить його позов задовольнити та стягнути на його користь з відповідача судовий збір.

27.02.2020 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на уточнену зустрічну позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог ОСОБА_2 . Заперечення обґрунтовано тим, що пеня розрахована з помилками, а також тим, що ОСОБА_1 не зобов`язаний платити пеню за спірний період з 01.06.2015 року по 07.02.2019 року.

18.02.2021 року від представника ОСОБА_2 надійшло заперечення на відповідь на відзив на позов ОСОБА_1 , в якому заперечувала проти аргументів, викладених позивачем у відповіді на відзив. Заперечення обґрунтовано тим, що сторони не могли перебувати в стосунках з червня 2015 року, оскільки лише 19.04.2016 року ОСОБА_2 звернулася до РАГСу зробити відмітку про розірвання шлюбу. Також сторінка ОСОБА_1 у соціальній мережі «Фейсбук» містить відомості, що 01.01.2019 року він шукав у соціальній мережі дівчину для стосунків, розмістивши допис у групі «Знайомства для тих, кому за 18, 30, 40, 50, 60, 70, 80…». Зазначене підтверджує, що ОСОБА_1 в цей час у стосунках з ОСОБА_2 не перебував. Надані позивачем фотографії не підтверджують спільного проживання сторін, а лише доводять, що батько приїжджав спілкуватися та проводити час з дитиною та інколи залишався ночувати. Будь-яких доказів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та спільного проживання однією сім`єю позивач не надав. Представник зазначила, що перерахування позивачем коштів з призначенням «аліменти» на картку, яка знаходиться в нього не підтверджує сплату аліментів. Позивач, вказуючи, що не згодний з розрахунком виконавця, зі скаргою на його дії не звертався. На підставі викладеного просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову та задовольнити зустрічний.

Ухвалою суду від 07.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

16.11.2021 року від ОСОБА_2 надійшло пояснення по справі. У поясненні зазначено, що з 2012 року ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, проте, не надає інформації державному виконавцю про реальний обсяг доходів, отриманих з 2014 по 2019 року. Також ОСОБА_2 не погоджується з розрахунком державного виконавця станом на 27.11.2019 року, тому надала свій. У поясненнях просила відмовити в задоволенні позову через недоведеність.

Ухвалою суду від 02.08.2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення з нього заборгованості по аліментам за спірний період у виконавчому провадженні № 59251292.

22.11.2022 року від ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що про рішення суду про стягнення аліментів ОСОБА_1 знав, доказів проживання сторін однією сім`ю позивач не надав. При цьому за спірний період він мав дохід, але свідомо ухилявся від виконання рішення суду. На підставі зазначеного просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову та задовольнити зустрічний.

У судовому засіданні 14.12.2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Дрожак Ю.М. відмовилася від допиту свідків, який призначено ухвалою суду за її клопотанням.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Дрожак Ю.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій первісний позов підтримала, просила задовольнити, проти зустрічного позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити.

Від ОСОБА_2 та її представника адвоката Семенової О.Г. надійшли заяви, в яких просили розгляд справи проводити за їх відсутністю. Представник у заяві проти первісного позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити, зустрічний підтримала, просила задовольнити.

Представник третьої особи: Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківскьому та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (правонаступник Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області) у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, встановив такі обставини справи.

У ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.08.2008 року (т.1 а.с.11). ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився син ОСОБА_3 (т.1 а.с.12).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2014 року по справі № 200/12080/14-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей його віку, починаючи з 17.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.30).

Відповідно до змісту вказаного рішення ОСОБА_1 позов визнав в повному обсязі, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2014 року по справі № 200/12079/14-ц шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с.13).

Після розірвання шлюбу син сторін ОСОБА_5 залишився проживати з матір`ю, що визнано сторонами. Згідно з висновком органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради при розгляді заяви ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановлено, що проживання дітей з матір`ю відповідає їх інтересам (т. 1 а.с.102).

19.04.2016 року на свідоцтві про шлюб зроблено відмітку про розірвання шлюбу (т. 1 а.с.87-88).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син ОСОБА_4 (т. 1 а.с.14).

Як вбачається з матеріалів справи (т. 1 а.с.16, 17, 19-зворотній бік, 20, 21, 23-26, т. 2 а.с. 4-17), ОСОБА_1 після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 брав участь у житті сина: проводив з ним час за місцем проживання дитини, відвідував батьківські збори у дитячому садку, оплачував харчування у дитячому садочку, водив дитину на гуртки, ніс додаткові витрати на розвиток дитини та лікування (оплата гуртків та медичних аналізів).

ОСОБА_2 до 31.05.2019 року не зверталася до виконавчої служби для примусового стягнення з ОСОБА_1 аліментів на сина ОСОБА_5 .

30.05.2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська видав ОСОБА_2 дублікат виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 (т. 1 а.с.31).

31.05.2019 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 (т. 1 а.с.37-38).

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 03.06.2019 року за виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 59251292 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 (т. 1 а.с.39).

Відповідно до довідки Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за період з 01.06.2019 року по 12.11.2019 року ОСОБА_2 аліменти від ОСОБА_1 на ОСОБА_5 не отримувала (т.1 а.с.89).

Постановою державного виконавця у виконавчому провадженні № 59251292 встановлено ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до повного погашення заборгованості зі сплати аліментів (т. 1 а.с.110).

Отже, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 знав про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , оскільки подав до суду, що розглядав справу, заяву про визнання позову в повному обсязі, і після розірвання шлюбу позивач брав активну участь у житті сина, а ОСОБА_2 до 31.05.2019 року щодо примусового стягнення аліментів не зверталася.

У статті 180 СК України закріплено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Як підставу для звільнення від заборгованості по сплаті аліментів за період з 01.06.2015 року по 07.05.2019 року ОСОБА_1 зазначає, що проживав разом з матір`ю дитини однією сім`єю, дитина перебувала на його утриманні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.ст. 79, 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

На підтвердження того, що сторони проживали разом без реєстрації шлюбу, а син ОСОБА_5 перебував на утриманні ОСОБА_1 , позивач за первісним позовом надав:

- довідку з дитячого садочка (т.1 а.с. 23), видану 10.05.2019 року з якої вбачається, що батько з 18.08.2015 року по 10.05.2019 року приділяв багато уваги розвитку, вихованню дитини, оплачував харчування;

- довідку КЗК «Культурно-дозвіллєвий комплекс «Кайдацький» Дніпровської міської ради від 10.09.2019 року (т. 1 а.с.24), відповідно до якої ОСОБА_1 водив сина ОСОБА_5 на заняття до гуртка кожний четвер та неділю з жовтня 2018 року, цікавився навчання дитини, відвідував разом з сином розважальні заходи закладу, сплачував за навчання;

- довідку ФОП ОСОБА_7 від 14.05.2019 року (т.1 а.с. 26), згідно з якою батько приводив ОСОБА_5 на курси щосуботи з 21.10.2017 року по 02.06.2018 року;

- довідку ФОП ОСОБА_7 від 14.05.2019 року (т. 1 а.с. 25), відповідно до якої ОСОБА_1 приводив ОСОБА_5 на заняття на курси кожної суботи з 08.09.2018 року;

- квитанції щодо оплати аналізів ОСОБА_5 04.09.2019 року (т.1 а.с.19 оберт, 20-21);

- фотографії за 2015 рік (т. 2 а.с.11-17).

З наданих доказів вбачається, що позивач за первісним позовом приділяв увагу дитині, цікавився її навчанням, піклувався про розвиток, здоров`я дитини. Однак, зазначені докази не підтверджують, що батько проживав з сином у спірний період, повністю утримував дитину. При цьому, оплата курсів, гуртків є додатковими витратами на дитину, які виникли у зв`язку з розвитком її здібностей. Витрати на медичні аналізи також є додатковими витратами на дитину. Додаткові витрати на дитину не є аліментами, які повинні забезпечувати потреби дитини у харчуванні, канцелярських товарах, іграшках, одязі і т.п.

Суд бере до уваги, що батько оплачував харчування дитини у дитячому садку, однак, це є обов`язком батьків по утриманню дитини та не є доказом перебування дитини на повному утриманні батька або проживання батька разом з сином та його матір`ю.

Також суд зауважує, що сам факт народження ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін другого сина ОСОБА_6 не може бути достатнім доказом того, що батько дійсно проживав в період з 01.06.2015 року по 07.05.2019 року разом з матір`ю дитини та сином ОСОБА_5 , а також утримував останнього.

З інших наданих позивачем доказів - чеків, квитанцій (т. 1 а.с.17-19, 22) та фотографії (т. 2 а.с. 10) не вбачається їх відношення до предмету спору, а фотографії (т. 2 а.с.4-9) не стосуються спірного періоду.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 не довів належними та достатніми доказами факт проживання з відповідачем та сином ОСОБА_5 однією сім`єю в період з 01.06.2015 року по 07.05.2019 року.

На підставі зазначеного, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для звільнення ОСОБА_1 від заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.06.2015 року по 07.05.2019 року та відмовляє в задоволенні первісного позову через його недоведеність.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_2 про стягнення на її користь з ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 за період з 17.07.2014 року по 20.01.2020 року в сумі 109 680,79 грн., суд виходить з такого.

Суд не бере до уваги клопотання ОСОБА_2 від 16.11.2021 року в частині щодо визначення судом заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу № 200/12080/14-ц за період з 17.07.2014.року по 01.11.2021 року, подане після закриття підготовчого провадження по справі. Вказане клопотання обґрунтовано незгодою позивача за зустрічним позовом з розміром заборгованості, визначеним державним виконавцем у виконавчому провадженні. Однак, саме до повноважень виконавця входить розрахунок заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні. У разі, якщо сторони виконавчого провадження вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи, вони можуть звернутися до суду зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

В постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Отже, обов`язковою умовою для виникнення такого виду відповідальності є наявність його вини в несплаті аліментів.

Як встановлено в ході розгляду справи, ОСОБА_1 за рішенням суду зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина, зміст рішення про стягнення аліментів свідчить, що ОСОБА_1 знав про наявність судового рішення.

Також за матеріалами справи встановлено, що до 31.05.2019 року ОСОБА_2 не зверталася для примусового виконання рішення суду, тобто не здійснювала будь-яких заходів для стягнення аліментів, а ОСОБА_1 до вказаної дати брав активну участь у житті дитини, зокрема, сплачував за харчування в дитячому садочку. Наведене в сукупності свідчить, що вина боржника в несплаті аліментів до 31.05.2019 року відсутня. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення пені за період з 17.07.2014 року по 31.05.2019 року, тому відмовляє в задоволенні зустрічного позову в цій частині.

Разом з тим, після звернення ОСОБА_2 до виконавчої служби для примусового виконання рішення, ОСОБА_1 аліменти вчасно не сплачував.

Суд не бере до уваги платіжні доручення від 21.06.2019 року, 02.07.2019 року, 31.07.2019 року, надані позивачем (т. 1 а.с. 41-оберт, 42-оберт, 43), оскільки отримувачем коштів за платіжними дорученням не є стягувач та, як вбачається з пояснень ОСОБА_2 , доступу до вказаних коштів вона не мала, оскільки картка, відкрита на ім`я ОСОБА_3 , на яку перераховані кошти, знаходиться у ОСОБА_1 .

Так, заборгованість по сплаті аліментів за травень-листопад 2019 року ОСОБА_1 сплатив 13.12.2019 року, аліменти за грудень сплатив у грудні, що підтверджується дублікатом квитанції (т. 1 а.с. 128). При цьому, аліменти за січень 2020 року суд не бере до розрахунку, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу лише в межах позовних вимог, а ОСОБА_2 заявлено вимогу про стягнення пені до 20.01.2020 року, тобто до закінчення терміну оплати аліментів за січень 2020 року.

Таким чином, у суду наявні правові підстави для стягнення пені за червень-листопад 2019 року за період прострочення сплати з 01.07.2019 року (дати коли прострочено сплату аліментів за червень 2019 року) по 12.12.2019 року.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року та у справі № 333/6020/16-ц від 03 квітня 2019 року.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Таким чином судом розраховано пеню по аліментам (місяць, в якому належало сплатити сума Кількість днів прострочення платежу розмір пені)

червень 2019 року 2 720 грн. 165 днів 4 488 грн.;

липень 2019 року 2 821 грн. 134 дні 3 780,14 грн.;

серпень 2019 року 2 751 грн. 103 дні 2 833,53 грн.;

вересень 2019 року 2 769 грн. 73 дні 2 021,37 грн.;

жовтень 2019 року 2 790 грн. 42 дні 1 171,80 грн.;

листопад 2019 року 2 769 грн. 12 днів 332,28 грн.

При обрахуванні розміру пені за заборгованістю зі сплати аліментів слід приймати до уваги викладену Верховним Судом у постанові від 19.01.2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) правову позицію щодо формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості», що міститься у ч. 1 ст. 196 СК України.

Так, Верховний Суд зазначив, що «при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується».

Відповідно до розрахунку загальна сума пені становить 14 627,12 грн., а загальна сума заборгованості за червень-листопад становить 16 620 грн. Отже, розмір пені за прострочені платежі за червень-листопад не перевищує 100 відсотків заборгованості по аліментам за такий період.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у червні-листопаді 2019 року в розмірі 14 627,12 грн.

Отже, суд відмовляє в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задовольняє частково зустрічний позов ОСОБА_2 .

Згідно з п. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, заходи забезпечення його позову, вжиті ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.08.2022 року, підлягають скасуванню.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати ОСОБА_1 не відшкодовуються. Оскільки ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору, судовий збір пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави в розмірі 146,27 грн. (14 627,12 грн.*1096,81 грн./109 680,79 грн.).

Враховуючи викладене, керуючись ст. 180, 196, 197 СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 79-81, 89, 141, 247, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перший правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про звільнення від сплати заборгованості по аліментам відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.08.2022 року, по цивільній справі № 205/7374/19.

Судові витрати ОСОБА_1 покласти на нього.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Перший правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , неустойку (пеню) зі сплати аліментів за червень-листопад 2019 року за період прострочення платежів з 01.07.2019 року по 12.12.2019 року в розмірі 14 627,12 грн.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 146,27 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г.Остапенко