Справа № 459/3069/22
Провадження № 2/459/502/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

17 квітня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мельникович М. В.

з участю секретаря судового засідання Горощук А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про визнання факту неукладення кредитного договору та визнання договору застави недійсним

У С Т А Н О В И В:

11.11.2022 позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», у якому просив визнати факт неукладення кредитного договору між ним та відповідачем, визнати недійсним договір застави від 26.0.2018, за яким передав відповідачу в заставу належний йому автомобіль Ford Transit Connect пасажирський 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

В обґрунтування позову посилався на те, що 26.01.2018 подав відповідачу заяву № про намір отримати споживчий кредит. Посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів» зазначає, що він є споживачем продукції відповідача. Для забезпечення виконання зобов`язань за майбутнім кредитним договором між сторонами 26.01.2018 було укладено договір застави, за яким позивач передав відповідачу у заставу належний йому автомобіль Ford Transit Connect пасажирський 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 . Окрім цього позивач, посилаючись на норми ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про споживче кредитування» зазначає, що відповідач видав йому на руки примірник «Паспорта кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 2402583 і переказав на рахунок позивача грошову суму. Разом з тим позивач вважає, що договір про споживчий кредит не може бути підмінений ні заявою на отримання кредиту, ні заявою про приєднання до віртуальних, непідписаних ним і мінливих «Умов отримання кредитів та інших послуг ТОВ «ФК «ЦФР», ні Паспортом споживчого кредиту, який надається до укладення кредитного договору і не є частиною майбутнього кредитного договору. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 в провадженні № 14- 131цс19 зазначає, що не підписував «Умов отримання кредитів та інших послуг ТОВ «ФК «ЦФР», в які відповідач періодично вносить зміни. Також вказує на те, що умови чи правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. В «Умови та правила» відповідач постійно вносить зміни та доповнення на свій розсуд та, з огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил … якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Зазначив, що кредитний договір є укладеним після його підписання сторонами, з моменту видачі грошових коштів. Також вказував на те, що до даного часу відповідач не надав йому проекту кредитного договору, тобто, вважає, що його між сторонами не було укладено і при цьому вищезгаданий грошовий переказ (односторонній правочин) наданням кредиту не являється. Відсутність кредитного договору нівелює забезпечувальну функцію укладеного між сторонами договору застави, оскільки відсутній предмет забезпечення. А відтак, договір застави підлягає визнанню недійсним. Окрім цього, позивач вважає, що договір застави містить незаконні умови, зокрема строк такого договору конкретно не визначений, позивач зазначає, що, переказавши йому грошові кошти передчасно, без укладення кредитного договору, такі дії відповідача містять ознаки нечесної підприємницької практики. Окрім того, позивач вважає обманом спонукання його відповідачем до передчасного укладення договору застави без укладення кредитного договору. Це надає можливість відповідачу шантажу позивача на своїх, вигідних відповідачу умовах з погрозою відчужити предмета застави. Позивач вважає, що оскільки кредитний договір не був укладений, забезпечення зобов`язання за (неіснуючим) кредитним договором не може бути чинним. Також не може бути чинним і забезпечення переказу грошових коштів, оскільки це є односторонній правочин, який, виходячи зі змісту ч. 3 ст. 202 ЦК України, забезпеченню іншою стороною не підлягає. Відтак, просив позов задовольнити.

Ухвалою від 14.11.2022 у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду.

30.12.2022 від позивача надійшла заява про забезпечення позову, у задоволенні якої ухвалою від 02.01.2023 судом було відмовлено.

У судовому засіданні, яке відбулося 21.03.2023 представник позивача за довіреністю Ніколаєв Л. Ф. підтримав позовні вимоги, викладені позивачем у позовній заяві. Представник позивача у судовому засіданні підтвердив факт того, що позивачем було отримано від відповідача кредитні кошти, які були йому перераховані на банківський рахунок і якими він користувався. Зазначив, що позивач не має юридичних знань, тому йому не відомо, як укладається кредитний договір. Представник не вважає, що кредитний договір був укладений. Окрім цього, представник у судовому засіданні повідомив про рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 2021 року про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, яке набрало законної сили.

У судове засідання, яке відбулося 30.03.2023 сторони не з`явилися.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його та його довірителя відсутності за наявними у справі матеріалами. Зазначив, що сторона позивача повністю підтримує заявлені позовні вимоги та просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (судових повісток), які повернулися до суду із відміткою про отримання таких відповідачем та які містяться в матеріалах справи. Заяв чи клопотань про розгляд справи без участі відповідача не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов.

Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Таким чином, суд вважає, що відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином.

Як передбачено ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки повне рішення виготовлено 17 квітня 2023 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 30 березня 2023 року, датою ухвалення рішення є саме 17 квітня 2023 року в силу ч.5 ст. 268 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.01.2018 позивачем була підписана заява № від 26.01.2012 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» (а. с. 6).

Згідно п.2 згаданої заяви позивач погодився з тим, що підписаний ним паспорт кредиту №2402583 від 26.01.2018 містить умови укладеного ним кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» - становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем як позичальником. Позивач, шляхом підписання даної заяви погодився з тим, що він ознайомився з кредитним договором до його укладення та згоден з усіма його умовами; примірник цієї заяви і паспорт кредиту отримав, умови отримання кредитів від ТОВ«ФК «ЦФР» - згоден на отримання роздруківки з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua. Також позивач зобов`язався виконувати кредитний договір та регулярно знайомитися з його змінами на веб-сайті (а. с. 6).

Відповідно до підписаного позивачем Паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 2402583 від 26.01.2018 року відповідачем погоджені умови кредитування: встановлено ліміт кредиту у розмірі 93 650, 00 грн., строк 36 місяців зі сплатою 2, 00 % початкових від суми кредиту у розмірі 1500 грн., 2, 39 % щомісячних від суми кредиту, 0, 01 % річних від суми боргу за договором. Наслідком прострочення зобов`язання є пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15 % від суми прострочення, - за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів (а. с.11).

Як випливає з положень згаданої заяви на отримання кредиту, підписавши заяву позивач погодився з тим, що підписаний ним паспорт кредиту містить умови укладеного ним кредитного договору, а заява разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» - становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем як позичальником.

Також, судом встановлено, що 26.01.2018 сторони уклали договір застави, для забезпечення виконання позивачем його зобов`язань за кредитним договором, а також зобов`язань з відшкодування збитків та сплати пені і неустойки, що виникають з порушення позичальником умов договору (а. с. 7-10).

Окрім цього, судом встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.11.2021 було стягнено із позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» заборгованість за кредитним договором № від 26.01.2018 року у розмірі 87757, 16 грн., яка складається з: 75442, 62 грн. заборгованості за тілом кредиту, 4, 22 грн. заборгованість за річними процентами; 12310, 32 грн. заборгованість за щомісячними процентами (а. с. 54-62).

У ході судового розгляду судом встановлено, що позивачем не заперечується факт отримання ним кредитних коштів в сумі, вказаній в заяві на отримання кредиту.

Позивач зазначає, що договір про споживчий кредит не може бути підмінений ні заявою на отримання кредиту, ні заявою про приєднання до віртуальних, непідписаних ним і мінливих «Умов отримання кредитів та інших послуг ТОВ «ФК «ЦФР», ні Паспортом споживчого кредиту, який надається до укладення кредитного договору і не є частиною майбутнього кредитного договору, а тому вважає, що фактично такий договір не був укладений, а тому просить визнати такий договір неукладеним. Відсутність кредитного договору нівелює забезпечувальну функцію укладеного між сторонами договору застави, оскільки відсутній предмет забезпечення, а відтак вважає, що договір застави підлягає визнанню недійсним. Таке розуміння позивачем правовідносин, що склалися з приводу спірного кредитного договору, стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Також статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частин 1, 3 даної норми матеріального права зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Істотні умови кредитного договору встановлені ст. ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами кредитного договору виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Також правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Так, судом встановлено, що 26.01.2018 позивачем була підписана заява № від 26.01.2012 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР». В п. 2 даної заяви позивач погодився з тим, що підписаний ним паспорт кредиту №2402583 від 26.01.2018 містить умови укладеного ним кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» - становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем, як позичальником. Позивач, шляхом підписання даної заяви погодився з тим, що він ознайомився з кредитним договором до його укладення та згоден з усіма його умовами; примірник цієї заяви і паспорт кредиту отримав, умови отримання кредитів від ТОВ«ФК «ЦФР»; згоден на отримання роздруківки з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua. Також позивач зобов`язався виконувати кредитний договір та регулярно знайомитися з його змінами на веб-сайті.

Таким чином, підписавши заяву на отримання кредиту та паспорт кредиту, позивач в повній мірі схвалив даний правочин.

Як повідомив в судовому засіданні представник позивача, після підписання заяви та паспорту (укладення правочину) на рахунок його довірителя відповідачем були перераховані кошти в сумі 75 000,00 гривень, якими його довіритель користувався.

Отже, сторони приступили до виконання умов договору, зокрема, відповідач надав, а позивач отримав кредит, у зазначеній вище сумі.

Позивач, пред`явивши позов про визнання договору неукладеним, вказував на формальні порушення, на його думку, які мали місце з боку відповідача. Зокрема, відсутність власне кредитного договору, мінливість умов договору. Разом з тим, як встановлено судом, позивач не заперечував факту підписання заяви на отримання кредиту, паспорту кредиту. Про ці та інші положення та умови кредитування позивач був повідомлений належним чином, що підтвердив проставлянням власного підпису на вищезгаданих документах. Разом з тим, позивач не заперечував факту отримання ним кредитних коштів, що також не викликає у суду сумнівів, що сторонами був укладений договір кредиту і такий правильно розумівся позивачем.

На помилку чи неправильне розуміння положень договору позивач не посилався. Відомості про те, що позивач не міг усвідомлювати своїх дій при укладенні такого договору у суду відсутні.

Таким чином, між сторонами був укладений договір в письмовій формі, який містить всі істотні умови, передбачені законом для кредитних договорів, які були узгоджені сторонами.

Отже, доводи позивача відносно того, що він не укладав кредитний договір спростовуються наявними у справі доказами.

Суд не бере до уваги доводи позивача щодо того, що останній не підписував «Умов отримання кредитів та інших послуг ТОВ «ФК «ЦФР», в які відповідач періодично вносить зміни та доповнення.

З цього приводу суд зазначає, що підписуючи заяву на отримання кредиту та паспорт кредиту позивач зобов`язувався знайомитися зі змінами умов кредиту на веб-сайті відповідача, тобто мав розуміння того, що умови кредитування можуть змінюватися. Проте, прийняв такі умови, підтвердивши це своїм підписом.

Тому такі доводи позивача не заслуговують на увагу суду.

Окрім цього, суд при ухваленні даного рішення враховує і те, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.11.2021, що набрало законної сили, було стягнено із позивача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Центр Фінансових Рішень» заборгованість за кредитним договором № від 26.01.2018 року у розмірі 87757, 16 грн., яка складається з: 75442, 62 грн. заборгованості за тілом кредиту, 4, 22 грн. заборгованість за річними процентами; 12310, 32 грн. заборгованість за щомісячними процентами (а.с. 54-62).

Цим судовим рішенням встановлено, що між сторонами мало місце укладення 26 січня 2018 року кредитного договору та судом не взято до уваги доводи ОСОБА_1 щодо неукладення сторонами кредитного договору.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини якщо інше не встановлено законом.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19.12.2019 по справі №916/1041/17).

У постанові Верховного Суду від 19.12.2019 у справі № 520/11429/17 зазначено, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Отже, зазначеним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.11.2021, що набрало законної сили та яке має преюдиційне значення, встановлено факт укладення між сторонами кредитного договору від 26.01.2018. Таке рішення позивачем оскаржене не було. Відтак, суд не вправі змінювати дане рішення суду, зокрема шляхом визнання цього ж самого договору кредиту недійсним чи неукладеним.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України у правовій позиції у справі №6-1199цс16 постанова від 06.07.2016.

Поряд з вищевикладеним, суд звертає увагу і на те, що способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

У пункті 8 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що спосіб захисту прав, обраний ОСОБА_1 не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, встановлених у ст. 16 ЦК України.

Відтак, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо визнання факту неукладення кредитного договору не підлягають до задоволення.

Щодо визнання договору застави недійсним суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивач вважає, що відсутність кредитного договору нівелює забезпечувальну функцію укладеного між сторонами договору застави, оскільки відсутній предмет забезпечення.

Зважаючи на те, що судом установлено, що між сторонами був укладений кредитний договір, такі доводи позивача не заслуговують на увагу суду.

Доводи позивача про те, що відповідач веде нечесну підприємницьку практику, заборона якої встановлена у ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, а тому є безпідставними та необґрунтованими.

Серед іншого, позивач вважає обманом спонукання його до передчасного укладення договору застави без укладення кредитного договору.

Такі доводи позивача повністю спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, в тому числі і тим, що такий договір застави був укладений у день укладення кредитного договору.

Інших підстав для визнання недійсним договору застави судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про визнання факту неукладення кредитного договору та визнання договору застави недійсним до задоволення не підлягають.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. ст. 11, 15, 16, 203, 204, 215, 627, 638, 640, 1054, 1057-1 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 61, 64, 208, 209, 212-215, 218, 319 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про визнання факту неукладення кредитного договору та визнання договору застави недійсним відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 17.04.2023.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Товариство з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 72).

Суддя: М. В. Мельникович