Номер провадження: 22-ц/813/4783/23
Справа № 522/992/21
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В.
Доповідач Ігнатенко П. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судової колегії:

головуючого-судді Ігнатенко П.Я.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Орловської Н.В.,

при секретарі: Зєйналовій А.Ф.к.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2022 року під головуванням судді Косіциної В.В. у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк (далі АТ КБ "Приватбанк" або банк) звернулося до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 12.09.2019 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 200000 грн. на картковий рахунок (підписавши паспорт споживчого кредиту від 30.07.2020). Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Зазначає, що ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 20.12.2020 року виникла заборгованість в сумі 443836,76 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредита 389042,74 гривень; в т.ч. заборгованості за поточним тілом кредита 328095,61 гривень; заборгованості за простроченим тілом кредита 60947,13 гривень; заборгованості за нарахованими відсотками 19437,00 гривень; заборгованості за простроченими відсотками 35357,02 гривень; 0,00 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;нарахована пеня 0,00 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що в заяві про укладення кредитного договору від 12.09.2012 року відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг, "Правилами користування платіжною карткою", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ними договір.

В результаті збільшення розміру позовних вимог, банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором № Б/Н від 19.07.2018 року, а саме просив стягнути 389042,74 грн. заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 389042,74 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 93034,14 грн. заборгованість за простроченими відсотками, всього 482076,88 грн., а також понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2022 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк Приватбанк заборгованість в розмірі 482076,88 грн. та судовий збір в розмірі 7231,15 грн.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що умови договору та розмір відсотків не погоджував, паспорт споживчого кредиту не підписував. Всі вказані документи ніби-то підписані за допомогою цифрового власноручного підпису, хоча постанова НБУ №151 року щодо законності цифрового підпису в банківській системі, буда прийнята через 3 місяці. Скаржник заперечує належність ОСОБА_1 підпису на анкетах-заявах, паспорті споживчого кредиту, тощо. Заперечує ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг при отриманні банківських карток.

Отже, на думку скаржника, суд фактично порушив норми ст. 207 ЦК України, згідно якої правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах і якщо він підписаний стороною (сторонами).

Окрім того, позов подано особою без повноважень представляти банк, строк дії довіреності закінчився. Подані документи не оформлені відповідно до вимог закону. У відповідача були сумніви в належності доказів, тому він просив витребувати у банку оригінали документів, які так і не були надані. Позивач надав суду лише частково документи в електронному вигляді на диску. Разом з тим, банк має забезпечувати доведення цілісності електронного документа та авторство цифрового власноручного підпису клієнта в разі заперечення клієнтом факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин.

Разом з апеляційною скаргою скаржником подано клопотання про призначення комплексної судово-почеркознавчої технічної експертизи, посилаючись на те, що суд першої інстанції задовольнив це клопотання, однак відмовив у її проведенні в зв`язку з неявкою відповідача.

Скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

В ході апеляційного розгляду адвокат Семенов П.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити з підстав , зазначених в скарзі.

Стосовно позовних вимог пояснив, що в матеріалах справи, на його думку, відсутні належні та допустимі докази наявності договірних відносин між сторонами, погодження умов договору та наявності заборгованості. Скаржником заперечується вчинення підписів на документах банку, в тому числі в анкеті-заяві. Разом з тим, ним не заперечується отримання банківських карток та користування ними. Посилається на те, що в матеріалах справи відсутнє належне погодження зміни ліміту кредитування та відсоткової ставки і інших умов договору. Зазначає, що позов задоволенню не підлягає, просить відмовити у його задоволенні повністю.

Заявлене при поданні апеляційної скарги колопотання про призначення судової почеркознавчої технічної експертизи, в судовому засіданні підтримав та пояснив, що відповідач ОСОБА_1 не визнає підпис на всіх документах, наданих банком на підтвердження позовних вимог. Разом з тим, вільні та експертиментальні зразки підпису ОСОБА_1 не надані, як до суду першої, так і апеляційної інстанції.

Представник АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином.

Згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленої сторони, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також в межах оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи вбачається, що 19.07.2018 року та 12.09.19 року ОСОБА_1 подав АТ КБ «Приватбанк» анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Споживач погодився із тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві вид картки, умови кредитування та розмір кредитного ліміту не встановлений (т.1 а. с. 44-45, т.2 а.с.12, 62-63).

Згідно довідки банку ОСОБА_1 видавались кредитні картки. Довідка не містить відомостей про умови кредитування та обслуговування ( т.1а.с.43, т.2 а.с.117).

Згідно довідки банку старт карткового рахунку відбувся 26.07.2018 року (картка НОМЕР_2 ). 16.09.2019 року змінено кредитний ліміт до 210000 грн., після цього кредитний ліміт неодноразово збільшувався та 26.11.2019 року встановлено кредитний ліміт 400000 грн. (т.1 а.с.42, т.2 а.с.118).

До позову банком додано виписку по рахунку з 19.07.2018 року, станом на 22.12.2020 року, а також рух коштів станом на 01.04.2021 року, згідно яких загальна сума нарахованої заборгованості ОСОБА_1 становить 482076,88 грн. (т.1 а.с. 11-41, т.2 а.с.81-111).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Договором № Б/Н від 19.07.2018 року числиться заборгованість за тілом кредиту в сумі 389042,74 грн.; в т.ч. 389042,74 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 93034,14 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. З даного розрахунку вбачається нарахування відсотків, процентна ставка 3,1, процентна ставка при порушенні умов кредитування 6,2% в місяць. При цьому, в графі 16 відображено загальне сальдо по прострочених відсотках, а в графі 4 - відсотки, погашені за рахунок збільшення тіла кредиту на суму відсотків (т.1 а.с.6-10, т.2 а.с.222-224).

Згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 25.10.2021 року ОСОБА_1 підписував документи стілусом на планшеті, це регламентовано Постановою НБУ №151 від 13.12.2019 року «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». Постановою НБУ №78 від 14.08.2017 року «Про затвердження Положення про застосування електронного підпису в банківській системі України», відповідно до якої власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою, це цифровий власноручний підпис. Фактично відповідно до ч.3 ст. 207 ЦК України, цифровий підпис це аналог власноручного підпису, а за визначенням Закону України «Про електронні довірчі послуги» цифровий підпис це електронні данні, що додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис при цьому такі данні мають бути унікальними та однозначно пов`язаними із підписувачем і не пов`язані з жодною іншою особою. При здійсненні клієнтом власноручного підпису на планшеті не використовувались ніякі електронні данні в якості аналогів власноручного підпису, натомість було вчинено саме власноручний підпис, але на електронному документі на екрані сенсорного пристрою. ОСОБА_1 було вчинено саме власноручних підпис, але на електронному документі на екрані сенсорного пристрою, без використання будь-яких додаткових даних в якості аналогу (т.2 а.с.210-211).

Згідно повідомлення Департаменту експертного забезпечення правосуддя Міністерства юстиції України проведення почеркознавчої експертизи цифрового власноручного підпису передбачає застосування знань у галузі комп`ютерно-технічних та почеркознавчих видів досліджень в рамках проведення відповідної комплексної експертизи, що може бути проведена фахівцями Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.2 а.с.240-243).

Стороною відповідача при оспоренні підписів на документах, наданих банком, заявлено клопотання про призначення комплексної судово-почеркознавчої технічної експертизи. Разом з тим, як суду першої, так і апеляційної інстанції, не надано вільні та експериментальні зразки для почеркознавчих досліджень. В зв`язку із викладеним, у задоволенні клопотання про призначення експертизи відмовлено.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що на анкеті-заяві від 19.07.2018 року та 12.09.2019 року,паспорті споживчого кредиту міститься підпис ОСОБА_1 , що не спростовано належними і допустимими доказами. Разом з тим, анкета-заява не містить відомостей про погодження конкретних умов кредитування, зокрема, відсоткової ставки, пільгового періоду, строку кредитування, тощо. Паспорт споживчого кредиту є ознайомлюючим документом з варіантами умов кредитування для можливості їх порівняння, згідно ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит, кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Не містять відомостей про погоджені умови конкретного кредитного договору також Умови та Правила надання банківських послуг, в яких поєднані усі види кредитування та не визначено який саме вид кредитування погоджується споживачем. Окрім того, Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_1 (т. 1 а.с.54-72; т.2 а.с.13-59).

Отже, жодний підписаний відповідачем документ не містить відомостей про те, який саме вид кредитування ним погоджується з усіх наведених можливих варіантів (т.2 а.с.154-208).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), на яку є посилання у касаційній скарзі, зроблено висновок, що: «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року по справі № 573/2495/16-ц (провадження № 61-27301св18), на яку є посилання у касаційній скарзі, вказано, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено належними та допустимими доказами факт укладення між сторонами кредитного договору, оскільки в підписаній анкеті-заяві відсутні відомості про вид платіжної картки, яку заявник бажає оформити; розмір кредитного ліміту; умови отримання кредиту.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з матеріалів даної справи вбачається підписання анкети-заяви, зміст якої не містить вид кредитування, погодження процентної ставки та інших умов кредитування. Згідно долучених до позову Тарифів обслуговування преміальних кредитних карт, вказаним додатком передбачено різні варіанти кредитування. При цьому, з наданих Тарифів не вбачається, який саме варіант (тариф) погоджений відповідачем в даній справі.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16 цс 15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Окрім того, Умови і Правила надання банківських послуг містять весь перелік банківських послуг та варіантів кредитування, зі змісту яких не вбачається які саме умови стосуються сторін даної справи.

В матеріалах справи міститься роздруківка заяви про приєднання до Умов і Правил надання послуг, остання сторінка якої підписана ОСОБА_1 (інше не доведено), датована 30.07.2020 року (не на момент виникнення спірних правовідносин). На вказану дату вже числилась заборгованість в розмірі 391588,69 грн., яка після цього збільшувалась за рахунок нарахування відсотків на вказану суму та комісії. При цьому відповідач ОСОБА_1 заперечує погодження змісту даної заяви, яка роздрукована на окремих листах. За таких обставин, підпис на останньому листку не можна вважати погодженням умов кредитування. Окрім того, в даній заяві містяться різні варіанти таких умов (т.2 а.с.165-172).

Паспорт споживчих послуг також не може вважатись погодженням умов кредитування, оскільки є пропозицією із відомостями про різні варіанти кредитування.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції помилково вважав погодженими умови кредитного договору та наявність заборгованості в заявленій сумі, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету від 19.07.2018 року та 12.09.2019 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

За таких обставин нарахування відсотків та заявлені позовні вимоги про їх стягнення в заявленій сумі 93034,14 грн.,- задоволенню не підлягають.

Окрім того, згідно розрахунку заборгованості, банк просить стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором, а саме тіло кредиту в сумі 389042,74 грн. Разом з тим,до заявленої суми заборгованості по тілу кредиту також включені проценти, які окремо заявлені як заборгованість по відсотках, яку просять стягнути з відповідача (графа 16 розрахунку банку), при цьому ці ж проценти погашені за рахунок тіла кредиту (графа 4). Окрім того, погашення відсотків за рахунок тіла кредиту тягне повторне нарахування відсотків на цю ж суму.

Отже за рахунок збільшення тіла кредиту банком погашено відсотки на загальну суму 127475,91 грн. Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості доданим до позову (т.1 а.с.6-10, т.2 а.с.222-224).

Таким чином, до стягнення з ОСОБА_1 підлягає виключно тіло кредиту в сумі 261566,83 грн. (за мінусом безпідставно включених до нього відсотків).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу в зазначеній вище частині.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, зокрема щодо недоведеності позову та відсутності у відповідача зобов`язань перед банком,- судовою колегією не приймаються, як позбавлені правового обгрунтування та такі, що суперечать встановленим судом фактичним обставинам.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні зі зменшенням суми стягнення з 482076,88 грн. до 261566,83 грн.

Це ж рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк судового збору підлягає зміні, зі зменшення суми стягнення пропорційно задоволеним позовним вимогам з 7231,15 грн. до 3326,31 грн.

В решті це ж рішення суду залишити без змін.

Окрім того до стягнення з акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на користь ОСОБА_1 підлягають витрати на сплату судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 5857,23 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,- частково задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2022 року ,- змінити, зменшивши суму, стягнуту з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк з 482076,88 грн. до 261566 (Двісті шістдесят одна тисяча п`ятсот шістдесят шість) грн. 83 коп.

Це ж рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк судового збору змінити, зменшивши суму стягнення з 7231,15 грн. до 3326,31 грн.

В решті це ж рішення суду залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 5857,23 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19.04.2023 року.

Головуючий-суддя П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

Н.В.Орловська