Провадження №2-др/447/1/23
Справа №447/1813/22
У Х В А Л А

18.04.2023 Миколаївський районний суд Львівської області у складі головуючого судді Друзюк М.М., секретар судового засідання Мазуркевич І.Є., розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності

за участю:

представника позивача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Миколаївського районного суду Львівської області перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності.

Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Левицьким І.В., подано до суду заяву про ухвалення по справі додаткового рішення. Свої вимоги мотивував тим, що ухвалою суду від 04.04.2023 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності залишено без розгляду. У заяві про винесення додаткового рішення заявник покликається на те, що судом не вирішено питання про стягнення судових витрат , про які заявлено відповідно до заяви від 10.03.2023. При цьому, зазначає, що 27.09.2022 між ОСОБА_2 та адвокатом Левицьким І.В. укладено договір про надання професійної правничої допомоги у справі № 447/1813/22, на виконання умов якого між сторонами був підписаний акт приймання-передачі послуг від 10.03.2023 на загальну вартість 30 000 грн. Враховуючи вищевикладене, адвокат Левицький І.В. просить стягнути з позивача 30 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Левицький І.В., підтримав подану суду заяву про ухвалення по справі додаткового рішення у справі № 447/1813/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат. Зокрема, у судовому засіданні представник вказав, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача, який в свою чергу при зверненні з позовом до суду не надав копії рішення суду апеляційної інстанції, яким скасовано рішення суду першої інстанції у справі № 1313/4098/2012, яким позивач зокрема обґрунтовував свої вимоги.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Ратич Т.М., заперечив щодо задоволення поданої заяви, з підстав викладених в запереченнях від 12.04.2023, зокрема зазначив, що відповідач не зазначив та не довів, які саме необґрунтовані дії позивача були здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, не надав суду доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як це передбачено ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Дослідивши матеріали заявленого клопотання, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати;

Відповідно до ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Відповідно ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Порядок розподілу судових витрат у разі залишення позову без розгляду регламентовано саме ст. 142 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Таким чином, законодавцем у ст. 142 ЦПК України чітко визначено порядок вирішення питання про розподіл судових витрат у разі залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Відповідно до п.38 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК). При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Позивач звернувся до суду з позовом, оскільки вважав, що його права та інтереси порушено.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55,124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Отже, саме по собі подання заяви позивачем про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду справи судом не встановлено з боку позивача зловживання процесуальними правами, також не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача, відповідачем в свою чергу не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних (необґрунтованих) дій позивача, як то передбачено вимогами ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

За таких обставин, заява про компенсацію судових витрат відповідача на правову допомогу не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 44,141,142,247 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Левицького І.В., від 06.04.2023 про ухвалення додаткового рішення у справі № 447/1813/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя Друзюк М. М.