ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5630/23 Справа № 202/117/23 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Барильської А.П.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Кругман А.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 ,

на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2023 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 про визнання спадщини відумерлою та витребування майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року Керівник Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання спадщини після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою та витребування зазначеного майна від ОСОБА_3 .

Одночасно з позовом Керівником Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради подано клопотання про забезпечення позову, у якому просить суд накласти арешт на нерухоме майно, що є преметом позову, а саме, на квартиру АДРЕСА_1 , та заборонити ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам, тобто субєктам державної реєстрації (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, дарування, задоволення вимог іпотекодержателя, передача в оренду, поділ об`єкту інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №101, обґрунтовуючи це тим, що предметом спору є встановлення незаконності реєстрації права власності на нерухоме майно, яке вибуло з володіння власника в особі Дніпровської міської ради, оскільки спадщина, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на думку заявника, є відумерлою, а спірна квартира вже була відчужена декілька разів у незаконний спосіб, а, відтак, існує реальна загроза продажу квартири на користь третіх осіб, що утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, з чого заявник просить задовольнити заяву про забезпечення позову у повному обсязі.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 квітня 2023 року заяву задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №101.

У іншій частині заяви відмовлено (а.с.45-47).

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначивши при цьому, що їх із донькою залучено судом в судовому засіданні від 20 квітня 2023 року третіми особами у справі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову, як нових власників спірного нерухомого майна, а забезпечення позову у цій справі прямо стосується їх прав та інтересів, зазначивши при цьому, що при укладанні договору дарування, на підставі якого вони набули право власності на спірну квартиру, Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради, в інтересах якої виступає прокуратура у справі, за розпорядженням №63-р від 04 квітня 2023 року надала дозвіл відповідачу ОСОБА_3 відчужити частину спірної квартири на користь малолітньої ОСОБА_2 , чим погодилась з переходом права власності на спірне нерухоме майно. Заявник вважає, що до повноліття ОСОБА_2 спірна квартира не може бути відчужена як ОСОБА_2 в силу її віку, так і ОСОБА_1 , як матір`ю малолітньої ОСОБА_2 , що буде погіршувати майнове становище малолітньої дитини, а тому і немає підстав для задоволення заяви прокуратури про забезпечення позову (а.с.49,50).

Керівник Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, 12 червня 2023 року подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що метою звернення прокуратури з даною заявою було вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у разі позитивного розгляду справи на користь позивача, та запобігання труднощів у подальшому виконанні цього рішення суду, однак, через недобросовісну поведінку відповідача, ним вже було відчужено спірну квартиру на користь своєї доньки ОСОБА_1 та онуки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що призводить до чергового порушення прав та інтересів позивача. Просив залишити без змін ухвалу суду, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзивів на апеляційну скаргу не подали.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктах 1,2 якої передбачено, що позов може забезпечуватись, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Судом встановлено, що предметом позову є визнання спадщини після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою та витребування зазначеного майна.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача, або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову колегія суддів враховує, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову та ефективність способу забезпечення позову для упередження порушення та відновлення порушених прав та інтересів позивача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, за яким зареєстровано право власності, що оскаржується позивачем, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з`ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона.

Однак, судом першої інстанції в ухвалі не наведено жодних підстав для застосування такого виду забезпечення позову, як арешт майна, з огляду на те, що поняття арешту майна включає в себе не лише володіння та розпорядження власністю, а і безпосередньо стосується позбавлення особи можливості користуватися своєю власністю, яке є похідним від права власності особи, хоча б така особа і була титульним власником, однак не позбавляє її здійснити дії, направлені на зміну власника нерухомого майна, що є неефективним способом забезпечення.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Колегія суддів враховує наявність спору між сторонами, зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову, таким як заборона державним реєстраторам та будь-яким особам вчиняти дії по відчуженню нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №101, і предметом позовної вимоги, зазначаючи, що саме такий захід спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та забезпечить збалансованість інтересів сторін, як і враховує наявності імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, оскільки в процесі судового провадження квартира вже була відчужена іншим особам, які залучені третіми особами у справі, з огляду на що таке забезпечення даного позову запобігатиме порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, чому судом першої інстанції не надано належної правової оцінки, та не враховувалось при виборі належного та ефективного способу забезпечення позову, заявлених у заяві прокуратури.

Враховуючи обґрунтованість ризиків невиконання можливого рішення суду, та те, що вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку виступає як спосіб гарантування виконання судового рішення і не створює невиправданих обмежень власників майна в їх правах, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо скасування ухвали суду знайшли своє підтвердження, однак колегія суддів зазначає, що є всі наявні правові підстави для часткового задоволення заяви Керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради про забезпечення позову в частині заборони державним реєстраторам та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії по відчуженню нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №101, як найбільш ефективний вид забезпечення виконання можливого рішення суду титульними власниками нерухомого майна, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , які, у відповідності до наданої Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з датою формування 11 квітня 2023 року, є власниками спірного нерухомого майна, набутого за договором дарування, серія та №1-84 від 11 квітня 2023 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Дніпровської нотаріальної контори Черниш Є.В. та які залучені до участі у справі в якості третіх осіб. (а.с.51,52).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення і не створює невиправданих обмежень титульних власників в їх правах, а тому вважає, що є всі підстави для часткового задоволення заяви про забезпечення позову в зазначеній частині.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якшщо, зокрема, суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, ухвала суду - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2023 року скасувати.

Заяву Керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської радипро забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити державним реєстраторам та будь-яким іншим особам вчиняти дії по відчуженню нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №101.

В іншій частині вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: А.П.Барильська

Судді: С.А.Зайцева

Ж.І.Максюта