Справа № 509/2949/23
03 липня 2023 року смт Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Бочарова А.І.
при секретарі Сірман Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь цивільну справу за позовом
про визнання права власності,-
29 травня 2023 року позивачка звернулась до суду із зазначеним вище позовом, в обґрунтування якого зазначила, що їй на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (попередня адреса: АДРЕСА_1 ). Інша 1/2 частина зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами належить її дядькові ОСОБА_2 . Оскільки ОСОБА_2 залишив територію України та переїхав на постійне місце проживання за кордон, з лютого 1999 року по теперішній час, позивачка, фактично, проживаючи в будинку, 1/2 частина якого належить на праві власності відповідачу, безперервно, відкрито і добросовісно оплачує всі комунальні платежі, несе інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності будинку, підтримує чистоту і порядок в будинку, на земельній ділянці та прибудинковій території, володіє будинком відкрито. Враховуючи вищезазначені обставини, вона вважає, що у зв`язку із добросовісним, безперервним володінням вказаним будинком, у неї виникло право власності на 1/2 частину зазначеного об`єкту нерухомого майна, яка належала ОСОБА_2 , за набувальною давністю
З наведених підстав позивачка просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частину зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.
Позивачка в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву, якою свій позов підтримала та просила про розгляд справи у її відсутність, а також не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Дослідивши письмові докази по справі суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.
Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова), відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Відповідно до п. 11 Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.
Відповідно до п. 12 Постанови, ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК.
Відповідно до п. 13 Постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
Відповідно до п. 14 Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Як судом встановлено, відповідачці ОСОБА_1 на підставі договору дарування житлового будинку № 2417 від 16.12.1998 року, зареєстрованого в Овідіопольському районному БТІ 16.12.1998 року, належить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (попередня адреса: АДРЕСА_1 ).
Назву вулиці перейменовано на підставі рішення сесії Дальницької сільської ради № 64-VII від 23.12.2015 року.
В рамках реформи децентралізації Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 року № 807-IX, яка набула чинності з 19.07.2020 року, в Одеській області утворено Одеський район та ліквідовано Овідіопольський район.
Інша 1/2 частина зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами належить ОСОБА_2 (відповідачеві) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1532 від 16.12.1998 року, зареєстрованого в Овідіопольському районному БТІ 16.12.1998 року.
Відповідно до технічного паспорту від 19.05.2023 р., житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично складається з житлового будинку літ. "А", "а", "а1", (загальною площею 74,9 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м.), вбиральні літ. "Г", літньої душової літ. "Д", споруд № 1-5,І.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 залишив територію України та переїхав на постійне місце проживання за кордон, з лютого 1999 року по теперішній час, тобто на протязі більше 24 років, ОСОБА_1 , фактично, проживаючи в будинку, 1/2 частина якого належить на праві власності відповідачу, безперервно, відкрито і добросовісно оплачує всі комунальні платежі, несе інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності будинку, підтримує чистоту і порядок в будинку, на земельній ділянці та прибудинковій території, володіє будинком відкрито.
Цей факт підтверджується копіями квитанцій про оплату комунальних платежів та актом перевірки будинку, складеним депутатом Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області від 25.05.2023 року.
Оригінали всіх правовстановлюючих документів на зазначений будинок завжди знаходились у позивачки.
На сьогоднішній день позивачка продовжує проживати у зазначеному будинку, добросовісно та безперервно володіє, відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за ним, утримує його, постійно робить поточний та капітальний ремонт, сплачує комунальні та інші платежі за користування вказаним майном, а тому у неї виникло право власності на 1/2 частину зазначеного об`єкту нерухомого майна, яка належала ОСОБА_2 , за набувальною давністю у порядку ст. 344 ЦК України..
З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 3-7, 10-13, 18, 76-83, 95, 258, 259, 263-268, 272-273, 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, п.п. 9-14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та в цілому складається з житлового будинку літ. "А", "а", "а1", (загальною площею 74,9 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м.), вбиральні літ. "Г", літньої душової літ. "Д", споруд № 1-5,І.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя А.І.Бочаров