Постанова

Іменем України

19 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 758/11068/20

провадження № 61-7352св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Подільського району міста Києва,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Подільського району міста Києва на рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 рокув складі судді Головчак М. М. та постанову Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року в складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Подільського району міста Києва (далі - КНП «ЦПНСД № 2» Подільського району м. Києва) та просила визнати незаконним і скасувати наказ відповідача від 07 вересня 2020 року № 142-к про її звільнення за прогул; змінити підставу звільнення «за прогул» на «за власним бажанням»; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 9 446,00 грн та моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 01 серпня 2018 року вона була працевлаштована на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «Загальна практика - сімейна медицина» амбулаторії ЗП-СМ № 5 в КНП «ЦПНСД № 2» Подільського району м. Києва строком на 2 роки.

З 01 серпня 2020 року вона мала б бути переведена на посаду лікаря. Через зміну життєвих обставин та небажання продовжувати трудові відносини з відповідачем, вона подала заяву про звільнення за власним бажанням з 01 серпня 2020 року.

Однак відповідач її заяву не задовольнив, трудову книжку не повернув, посилаючись на її обов`язок надати йому сертифікат лікаря та відпрацювати на посаді лікаря протягом трьох років.

Після її неодноразових вимог, 10 вересня 2022 року, вона отримала трудову книжку з записом про звільнення за прогул без поважних причин.

Вважала звільнення незаконним, оскільки вона працевлаштовувалась самостійно, угоди про підготовку її як фахівця з вищою освітою не укладалось, тому вимоги відповідача щодо її відпрацювання на посаді лікаря протягом трьох років є безпідставними.

Крім того, відповідач не дотримався порядку та строку звільнення за прогул. Не ознайомив її з наказом про звільнення, не відібрав у неї жодних письмових пояснень та звільнив пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку.

Такими неправомірними діями відповідач завдав їй ще й моральну шкоду, яка виразилась у душевному переживанні, приниженні ділової репутації, розмір якої вона оцінила в 30 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 142-к від 07 вересня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-інтерна КНП «ЦПМСД № 2» Подільського району м. Києва за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. Зазначено, що ОСОБА_1 слід вважати звільненою з цієї посади за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України з 01 серпня 2020 року.

Змінено підставу звільнення з роботи ОСОБА_1 з посади лікаря-інтерна КНП «ЦПМСД № 2» Подільського району м. Києва з пункту 4 статті 40 КЗпП України - «звільнена за прогул без поважних причин» на частину першу статті 38 КЗпП України - «звільнена за власним бажанням з 01 серпня 2020 року».

Стягнено з КНП «ЦПМСД № 2» Подільського району м. Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 9 446,00 грн та моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не мав правових підстав звільняти позивача за прогул, оскільки вона подала заяву про звільнення за власним бажанням, тобто проявила своє бажання щодо звільнення на підставі частини першої статті 38 КЗпПУкраїни і саме таку підставу для розірвання трудових відносин слід застосувати.

Крім того, оскільки з вини відповідача трудову книжку позивачу було видано лише 09 вересня 2020 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також суд встановив, що через неправомірні дії відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, розмір якої оцінив у 3 000,00 грн.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року в частині задоволених позовних вимог про зміну підстав звільнення з роботи скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту.

Змінено дату та формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з роботи, зазначивши дату звільнення - 01 серпня 2020 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що трудові відносини між позивачем та відповідачем припинилися у зв`язку із закінченням строку трудового договору, тому підстави для звільнення позивача за власним бажанням з 01 серпня 2020 року відсутні. Разом з тим, оскільки позивач не бажала продовжувати трудові відносини з відповідачем, у зв`язку із закінченням строку договору, який був укладений на період проходження інтернатури позивачем, остання мала бути звільнена на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2022 року КНП «ЦПМСД № 2» Подільського району м. Києвазвернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права: застосування норм права без урахування висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 607/3693/17.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, які мають значення для вирішення справи, не врахували, що після отримання сертифіката лікаря-спеціаліста позивач повинна була з`явитися на роботу до КНП «ЦПМСД № 2» Подільського району м. Києва для подальшого відпрацювання відповідно до умов підписаної неї угоди, а оскільки з 01 серпня 2020 року вона на роботу не виходила, її звільнення за прогул є законним.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

28 жовтня 2022 року справа № 758/11068/20 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Установлено, що наказом Департаменту охорони здоров`я від 20 липня 2018 року № 1359/к «Про працевлаштування лікаря ОСОБА_1 » зараховано ОСОБА_1 на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «Загальна практика - сімейна медицина» до КНП «ЦПМСД № 2» Подільського району м. Києва з 01 серпня 2018 року. У пункті 5 наказу зазначено, що після закінчення інтернатури перевести ОСОБА_1 на посаду лікаря загальної практики - сімейного лікаря КНП «ЦПМСД № 2» Подільського району м. Києва.

27 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до КНП «ЦПМСД № 2» Подільського району м. Києва з заявою про прийняття її на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «Загальна практика - сімейна медицина» з 01 серпня 2018 року з укладенням трудового договору відпрацювання не менше трьох років на посаді лікаря загальної практики - сімейного лікаря.

Наказом КНП «ЦПМСД № 2» Подільського району м. Києва № 156-к від 31 липня 2018 року ОСОБА_1 зараховано на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «Загальна практика - сімейна медицина» амбулаторії ЗП-СМ № 5 з 01 серпня 2018 року з укладенням трудового договору відпрацювання не менше трьох років на посаді лікаря загальної практики - сімейного лікаря.

У період з 01 липня по 31 липня 2020 року ОСОБА_1 перебувала в щорічній відпустці.

29 липня 2020 року позивач звернулася до директора КНП «ЦПМСД №2» Подільського району м. Києва з заявою про звільнення її з посади лікаря-інтерна з 01 серпня 2020 року за власним бажанням.

Наказом № 142-к від 07 вересня 2020 року ОСОБА_1 , лікаря-інтерна, звільнено з займаної посади 31 липня 2020 року на підставі частини четвертої статті 40 КЗпП України, прогулу без поважних причин.

Трудову книжку позивач отримала 09 вересня 2020 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України проголошено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Використання примусової праці забороняється.

Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядникові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 КЗпП України).

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 367 від 25 грудня 1997 року було затверджено Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних закладів (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктами 5, 6 цього Порядку передбачено, що керівники вищих закладів освіти після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою, уміщеною в додатку № 1.

Випускники, які уклали угоди з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, а також ті, що почали навчання 1996 року за державним замовленням без укладення угоди, зобов`язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки.

У справі, що переглядається, суди встановили, що 01 серпня 2018 року між сторонами був укладений строковий трудовий договір на період навчання позивача в інтернатурі, який закінчився 31 липня 2020 року.

Після закінчення інтернатури ОСОБА_1 отримала сертифікат лікаря-спеціаліста за спеціальністю «Загальна практика - сімейна медицина», але цей сертифікат до КНП «ЦПМСД № 2» Подільського району м. Києва не подала, на посаду лікаря загальної практики переведена з 01 серпня 2020 року не була.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

За правилами частини третьої статті 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причин звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Враховуючи викладене, оскільки між сторонами був укладений строковий трудовий договір, строк дії якого закінчився, а продовжувати трудові відносини з відповідачем на новий строк позивач відмовилася, про що свідчить її заява про звільнення, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що невихід ОСОБА_1 на роботу після 01 серпня 2020 року не може вважатися прогулом, у зв`язку з чим правильно змінив формулювання причин її звільнення з посиланням на пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не могла бути звільнена, не відпрацювавши на посаді лікаря не менше трьох років, колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки згоди щодо укладення відповідного трудового договору на цей строк сторони не дійшли, а використання примусової праці заборонено законом.

До того ж, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, чинним законодавством визначений правовий механізм відшкодування у встановленому порядку державному бюджету вартості навчання та компенсації замовникові всіх витрат у разі відмови від відпрацювання на посаді лікаря, і ці питання жодним чином не впливають на можливість звільнення працівника з роботи.

Також колегія суддів погоджується з висновками судів щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із встановленим фактом затримки видачі їй трудової книжки, що відповідає положенням частини п`ятої статті 235 КЗпП України, та висновком щодо відшкодування їй моральної шкоди відповідно до статті 237-1 КЗпП України, оскільки суди встановили, що порушення її законних прав призвели до моральних страждань. Розмір моральної шкоди визначений судами з урахуванням вимог розумності, справедливості, пропорційності й доводи касаційної скарги цього не спростовують.

Інші аргументи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до власного тлумачення заявником норм трудового законодавства та зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Подільського району міста Києва залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року в нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко