Справа № 209/2690/19
Провадження № 2/209/656/23
РІШЕННЯ

Іменем України

20 квітня 2023 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Багбая Є.Д.

за участі секретаря Полухіної Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янське цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 01 листопада 2010 року, згідно якого отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 29 травня 2019 року має заборгованість у розмірі 24094,00 гривень, яка складається з наступного: 2971,30 гривень заборгованість за тілом кредиту; 6010,04 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 12439,14 гривень нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1050,00 гривень нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; 500,00 гривень - штраф(фіксована частина); 1123,52 гривень штраф(процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 24094,00 гривень за кредитним договором, також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1921,00 гривня.

26 вересня 2019 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження.

Заочним рішенням суду від 31 жовтня 2019 року позов задоволено повністю.

Ухвалою суду від 07 квітня 2023 року заочне рішення суду скасовано за заявою відповідача та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі згідно заявлених позовних вимог.

Відповідач по справі ОСОБА_1 позов не визнав повністю, надав відзив на позовну заяву /а.с. 139-141/, згідно якої зазначив, що відповідач не давав свою згоду з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Правилами користування платіжною карткою і «Тарифами Банку», проте відповідні документи не містять інформації стосовно карти, яку оформлює відповідач, строк її дії та відсоткову ставку за користування кредитними коштами. Крім того, згідно розрахунку заборгованості, у графі «заборгованість за наданим кредитом», перше нарахування було здійснено 20.04.2016 р., таким чином відповідач допустив прострочення чергового платежу, і відповідно до постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань перед кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежем, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежа. Зазначає, що анкета заява була підписана ОСОБА_1 01.11.2010 року, а з розрахунку заборгованості, який позивач надає до суду, нарахування починається з 01.06.2015 року, що не дає можливості встановити усі обставини справи і встановити чи було дотримано позивачем строки позовної давності.Відповідно до змісту позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 24094,00 грн. що складається з: 2971,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6010,04 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12439,14 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 1050,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина), 1123,52 грн. - штраф (процентна складова), тобто вбачається одночасне застосування пені та штрафу, що суперечить вимогам чинного законодавства. Долучив клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки до суду з позовною заявою звернувся 06.08.2019 року.

У судовому засіданні встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір від 01 листопада 2010 року, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н згідно якої отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується анкетою-заявою на отримання банківських послуг /а.с.10/ та витягом з тарифів обслуговування та кредитування з використанням кредитки «Універсальна» /а.с.11/. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Відповідно до розрахунку заборгованості /а.с.8-9/ відповідач станом на 15 липня 2019 року має заборгованість у розмірі 24094,00 гривень, яка складається з наступного: 2971,30 гривень заборгованість за тілом кредиту; 6010,04 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 12439,14 гривень нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1050,00 гривень нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; 500,00 гривень - штраф(фіксована частина); 1123,52 гривень штраф(процентна складова). /а.с. 7/. У заяві від 01.11.2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, комісії, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до умов вказаного договору Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В свою чергу, відповідач зобов`язався, відповідно Умов та Правил надання банківських послуг, здійснювати погашення заборгованості по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Крім того, відповідач погодився з тим, що заява про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві /а.с.10 зворот/.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, неналежне виконання (стаття 610 ЦК України).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Встановивши наведені обставини, суд вважає, що позов подано до суду без пропуску строку позовної давності.

Відповідно до змісту позовних вимог банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна, 55 днів льотного періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ ПриватБанк в період з часу виникнення спірних правовідносин (01.11.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (серпень 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Суд зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також суд вважає, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді Заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ ПриватБанк не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд приходить до висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Згідно до заявлених позовних вимог та згідно наданого розрахунку розмір тіла кредиту складає 2971,30 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 2971,30 гривень.

Крім того відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп.

Відтак на відповідача слід покласти сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 236,87 грн гривень.

Розрахунок: 2971,30 грн.(задоволені вимоги) х 1921,00 грн. (сплачений судовий збір) : 24094,00 грн. (розмір позовних вимог) = 236,87 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»(місце розташування м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) до ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»(, р/р НОМЕР_2 , МФО 305299) суму заборгованості за кредитним договором і яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2971,30 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят одна гривня тридцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, р/р НОМЕР_2 , МФО 305299) сплачений позивачем судовий збір у розмірі 236,87 (двісті тридцять шість гривень).

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Є.Д. Багбая