Провадження № 2/344/71/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, припинення заборони на відчуження квартири та стягнення отриманих витрат,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області знаходиться цивільна справа за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, припинення заборони на відчуження квартири та стягнення отриманих витрат.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомила. Так, слід зазначити, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 протягом 2022-2023 років в судові засідання не з`являлась.

15.06.2022 року від позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та призначення наступного судового засідання після його закінчення.

Згідно ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

З аналізу ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» слідує, що здійснення судами правосуддя на час введення воєнного стану не зупиняється.

Також варто зазначити, що введений воєнний стан без наведення обставин, які перешкоджають явки до суду позивача, не є безумовною підставою для подальшого

відкладення розгляду справи.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в заявах зазначала про необхідність особисто прийняти участь у судовому засіданні, однак з клопотанням про участь в судових засіданнях в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів до суду не зверталася. Крім того, слід зазначити, що у справі позивач ОСОБА_1 має представника.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини друга, четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (частина перша статті 131 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини п`ятої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Відтак норми частини п`ятої статті 223 ЦПК України та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.

Тож, під час вирішення питання про залишення позову без розгляду правове значення має виключно належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц (провадження № 61-17220св18), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20 (провадження № 61-3782св21), від 09 грудня 2021 року у справі № 754/16126/16 (провадження № 61-17043св21).

Так, виклик позивача здійснювався судом за адресою місця проживання ОСОБА_1 , зазначену в зустрічній позовній заяві. Окрім того, із матеріалів справи встановлено, що частина судових повісток, які були надіслані судом повернулася до суду із зазначенням причини повернення: «Адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до ст.128 ЦПК України, свідчить про належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи.

Також, ОСОБА_1 повідомлялася про час і місце розгляду справи шляхом направленням повідомлення у мобільний додаток «Viber» та через представника.

Тобто, судом виконано обов`язок щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи.

Слід зазначити, що іншої адреси для листування ОСОБА_1 під час тривалого розгляду справи не повідомила, так само як і не повідомила про зміну місця свого проживання.

Повноваження суду залишити позов без розгляду не є дискреційним, а відноситься до імперативних, тобто в разі повторної неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, суд зобов`язаний залишити позов без розгляду. Такий висновок щодо застосування аналогічних норм ЦПК України 2004 року викладено в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц (провадження № 61-17220св18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язки добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 643/856/15-ц (провадження № 61-8953св20), від 21 грудня 2020 року у справі № 484/146/16-ц (провадження № 61-3299св20)).

Додатково суд врахував, що прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Виходячи з практики ЄСПЛ слід брати до уваги те, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992).

Згідно рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 та «Наїт - ОСОБА_4 проти Швейцарії» від 15.03.2018 право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави, яка має певну свободу розсуду щодо цього.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.ЕЙ. проти Іспанії» ЄСПЛ наголосив на обов`язку сторін належним чином використовувати свої процесуальні права, зазначивши, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: розумність строків розгляду справи судом.

Дана цивільна справа перебуває в провадженні суду з серпня 2016 року, при цьому позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 неодноразово не з`являлася за викликами до суду. Заяви про розгляд справи за її відсутності, а також про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції до суду не подавала.

Враховуючи наведене, оскільки позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 повторно не з`явилась в судове засідання, заяви про розгляд справи у її відсутності не надходило, суд вважає, що зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, припинення заборони на відчуження квартири та стягнення отриманих витрат слід залишити без розгляду.

Відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Отже, право ОСОБА_1 на доступ до суду не є порушеним, оскільки після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду, вона має право звернутися до суду повторно відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України.

На підставі викладеного, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, керуючись ст. ст. 259-260 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, припинення заборони на відчуження квартири та стягнення отриманих витрат залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Татарінова О.А.

Повний текст ухвали складено 06 липня 2023 року