Справа № 355/184/23
Провадження № 2/355/302/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року

Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Червонописького В.С.,

секретаря судового засідання Котенко Л.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Баришівка Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що у вересні 2004 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, однак сторони не змогли досягти згоди щодо відшкодування витрат понесених на навчання доньки у вищому навчальному закладі. Так додаткові витрати які поніс позивач на утримання доньки склали 49 960,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача 50 % від сплаченої суми у розмірі 24 980 грн. 00 коп.

15.02.2023 від виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області надійшло підтвердження місця реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

16.02.2023с ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

15.03.2023 до суду від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач повністю заперечував проти задоволення позовних вимог.

Додатково 11.04.2023 в судовому засіданні представником відповідача було подано додаткові пояснення по справі №355/184/23 та заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 500,00 грн.

В судовому засідання представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали, представник відповідача надала свої заперечення.

Суд, дослідивши наявні докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

07.08.2009 між сторонами укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 07.08.2009.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народилась дитини ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 18.11.2003.

14.09.2004 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 від 24.09.2004.

Згідно Договору №АОПЗБ-21101б про навчання у закладі вищої освіти від 11.08.2021 Національного університету біоресурсів і природокористування України та Договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 11.08.2021 ОСОБА_5 є студентом першого курсу економічного факультету денної форми навчання спеціальності «Облік і оподаткування».

Як встановлено матеріалами справи, позивач несе додаткові витрати на навчання спільної з відповідачем дитини.

Так, позивачем надано до суду квитанції про оплату за навчання за період з 01.12.2021 по 30.01.2023 на загальну суму 38 740 грн. 00 коп. Також надано суду копії квитанції про здійснення оплати за проживання у гуртожитку на загальну суму 11 220,00 грн. Таким чином позивачем понесені витрати на навчання та проживання дитини на суму 49 960 грн. 00 коп. Позивач просить суд стягнути з відповідача половину від сплаченої нею суми у розмірі 24 980 грн. 00 коп.

Відповідач у своєму відзиві зазначив, що вказані у позовній заяві витрати на спільну дитину сторін з позивач з відповідачем не погоджувала. Відповідач знаходиться у складному матеріальному положенні, має проблеми зі здоров`ям (бронхіальна астма), евакуйований з зони відчуження. Крім цього ОСОБА_4 має батьків пенсіонерів - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які також евакуйовані із зони відчуження. Слід також зауважити, що відповідач також має родину, дружину та малолітню доньку ОСОБА_8 , 2012 р.н. З відповідача вже стягнуто на користь позивача додаткові витрати на доньку ОСОБА_9 у сумі 26196 грн. на підставі рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 серпня 2022 року в справі № 355/1520/21. ОСОБА_4 має постійне місце роботи в ПрАТ «Молнія», але доходи його мінімальні.

Так, відповідно до довідки №184 від 02.03.2023 р. за останні 5 місяців дохід відповідача був від 8600 грн. до 9720 грн., з яких щомісячно утримуються податки понад 1600 грн. та аліменти понад 3500 грн., на руки відповідач отримує менше 4000 грн. Усе вказане у своїй сукупності підтверджує, що ОСОБА_4 за своїм матеріальним станом не має змоги понести додаткові витрати на утримання дитини.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов до наступного.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 Сімейного кодексу України визначаються декілька видів виконання обов`язку утримувати дитину, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Верховний Суд у своїй постанові від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 Сімейний кодекс України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейний кодекс України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 Сімейний кодекс України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Відповідач у додаткових пояснення звертає увагу суду на те, що рішенням Баришівського районного суду Київської області від 19.08.2022 у справі №355/1520/21 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі 1 / 4 частки з усіх видів заробітку щомісячно.

Таким чином, суд погоджується з відповідачем про те, що оплата навчання у вищому навчальному закладі та проживання в гуртожитку входять до аліментів і жодним чином не пов`язані з застосуванням до вказаних правовідносин ст. 185 Сімейного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволені позову варто відмовити в повному обсязі.

Щодо вимог представника відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну допомогу. Пункт 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що інші судові витрати (витрати на професійну допомогу) пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільно процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником відповідача надано наступні документи: Додаткова угода до Договору про надання правової допомоги №494 від 09.02.2022 від 10.03.2023, Акт про надану правову допомогу №1 від 10.03.2023, рахунок-фактура №1 від 10.03.2023 до договору про надання правової допомоги №494 від 09.02.2022, Договір про надання правової допомоги №б/н від 03.04.2023, Акт №1 пр надання правової допомоги від 11.04.2023, квитанцію №3005812 від 10.03.2023 видану Адвокатським бюро «Романа Сацика».

В питанні надання доказів варта уваги позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Верховним Судом у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19; від 12.02.2020 у справі №648/1102/20; від 21.01.2021 у справі №280/2635/20 зроблено висновок: «Витрати за надану професійну допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних послуг та їх вартості підлягають розподілу справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.».

Суд звертає увагу, що представником відповідача не надано суду доказів фактично понесених витрат на правову допомогу у розмірі 11 500 грн. 00 коп. (виписки, банківські квитанції, чеки). Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що в задоволенні заяви представника відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. 11, 19, 76-81, 141, 258-259, 274-279, 280-282, 284, 289 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 180-184 Сімейного Кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити.

В задоволенні заяви представника відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18.04.2023 року.

Суддя В.Червонописький