Справа №: 343/169/23
Провадження №: 2/0343/133/23
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, суд-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка просить ухвалити рішення, яким: стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання під час вагітності у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та сплачувати їх після народження дитини до досягнення нею трьох років.

Свої вимоги мотивує тим, що вона, ОСОБА_1 , перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який зареєстровано у Золочівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Львів) 31.05.2022, актовий запис № 137.

У зв`язку із війною в Україні, вона змушена була переїхати із своєї домівки у Харківській області, і зараз проживає та зареєстрована у с. Максимівка, Калуського району, Івано-Франківської області.

Відповідач по справі перебуває на службі у Збройних силах України (Національна академія національної гвардії України в м. Вінниця).

Зараз вони з відповідачем вже більше 2 місяців проживають окремо, оскільки у них із певних суб`єктивних причин не складається сімейне життя. Фактично сім`я розпалась, відповідач перестав з нею спілкуватися, не виходить на зв`язок, заблокував її у соцмережах та ін. Вона перебуває на обліку у КНП «Долинська багатопрофільна лікарня» ДМР центральна ЛКК у зв`язку із вагітністю, що підтверджується довідкою № 13/6 від 18.01.2023. З часу залишення сім`ї відповідач припинив надавати будь-яку допомогу на її утримання під час вагітності, хоча має таку можливість, оскільки він є фізично здоровий, працездатний, має значний дохід.

Враховуючи те, що вона вагітна, вони проживають окремо, відповідач є здоровою, працездатного віку особою, має значний дохід та може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини під час вагітності до досягнення дитиною трирічного віку, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів з відповідача на її утримання під час вагітності до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно (а.с.1-2).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2023 цивільна справа № 343/169/23 про стягнення аліментів на утримання дружини передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.9).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 343/169/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини.

Призначено підготовче судове засідання

Визначено відповідачу п"ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Роз`яснено відповідачу, що згідно ст. 193 ЦПК України, він має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. (а.с.10).

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Скребець О.М. ( ордер серії АХ №1118992 а.с.14) через додаток Електронний суд, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що зобставинами визначеними позивачем у позовній заяві погодитися не можливо. Позивач посилається на вимоги ст.ст.75, 79, 80, 84, 180, 181, 191, 199 СК України, як на підставу стягнення аліментів під час утримання у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) помісячно до досягнення дитинною трьох років.

Вважають, що позов є таким що не підлягає задоволенню з оглядом на наступне:

Відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем з 2019 року та по час розгляду судом вказаної справи (лютий 2022 року) проходить навчання в Національній академії Національної гвардії України (місце реєстрації 61001 м. Харків, майдан Захисників України , будинок 3, код ЄРДПОУ 08610502).

Як особа яка навчається у вищому військовому закладі освіти він не отримує будь яку суму заробітної плати, або іншої форми доходу, а утримується за рахунок Державного бюджету України.

За таких обставин вважають, що відсутність доходу у відповідача є підставою у відмовлені у задоволені позовних вимог в частині стягнення аліментів в ? частини заробітної плати (доходу).

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про відпустки» на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувати відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами тривалістю:

- до пологів - 70 календарних днів;

- після пологів - 56 календарних днів ( 70 календарних днів- у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладення пологів) , починаючи з дня пологів.

Ч. 1 ст.18 Закону України «Про відпустки» передбачає, що після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Позивач не надає відповідного медичного висновку стосовно її вагітності.

Залучена до матеріалів справи довідка №13/6 від 18.01.2023 КНП «Долинська Багатопрофільна лікарня» ДМР Центральна ЛКК не є в розумні Закону таким висновком. До того ж вона не надає право на відпустку у зв`язку з видатністю так як до пологів більш ніж 70 календарних днів.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» встановлені з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу - 2684 гривні; осіб, які втратили працездатність, (у зв`язку з вагітністю, інше) - 2093 гривні.

В розумні вимог ч.4 ст.75 СК України, позивач повинна довести суду при розгляді вказаної справи, що її доход менш ніж встановлений Законом України у разі працездатності 2684 грн., у разі не працездатності у зв`язку з вагітністю 2093 грн.

Про те, будь яких документів які свідчать про отримання позивачем доходів , та в якій загальній сумі, позивач суду не надає.

Так, позивачем як доказ звернення до Долинського районного суду Івано-Франківської області надано довідку №2605- від 18 січня 2023 року, що позивач взята на облік як внутрішньо переміщена особа.

Таким чином, для ВПО (позивача) гарантованими державою виплатами є сума 2000 грн. кожного місяця.

При непрацездатності позивача, у разі вагітності та наявності відповідного медичного висновку (про таку непрацездатність) додатково позивачу слід сплатити 93 грн. кожного місяця.

Розрахунок 2093-2000=93грн.

При працездатності позивача сума буде дорівнювати 684грн.

Розрахунок 2684-2000=684грн.

Враховуючи, що позивач як ВПО відповідно до вимог ст.ст.7,9,16 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» має можливість отримання інших доходів від отримання гуманітарної або благодійної допомоги від фондів, благодійних фондів (у тому числі Міжнародних організацій, ООН, та інших) та має отримати такі види допомоги.

Тобто, без надання довідки про доходи позивача робити висновок щодо необхідності надання матеріальної допомоги - аліментів з іншого подружжя за межами прожиткового мінімуму для відповідної категорії осіб не буде можливим.

Крім того, позивач взагалі не надає жодного документу щодо свого матеріального стану, а саме що він дійсно потребує такої допомоги.

Вимоги позивача в частині стягнення аліментів в розмірі1/4 частини заробітку (доходу) не відповідають вимогам Закону.

Позивач вважаючи достатнім стягнення на свою користь 1/4 заробітної плати (доходу) відповідача не робить будь яких розрахунків, з яких виходить позивач при визначені розміру вказаних аліментів.

Відповідно до наданих суду доказів, шлюб між сторонами є зареєстрованим 31.05.2022.

Позивач стверджує, станом на час подачі до суду позовної заяви - 18.01.2023, що вона проживає окремо від відповідача більше двох місяців (приблизно 18 листопаду 2022 року).

За таких обставин шлюбні відносини фактично існували між сторонами по справі 5 місяців, що є нетривалим часом для таких відносин.

Крім цього, відповідачу про вагітність дружини взагалі нічого не було відомо до моменту отримання в його розпорядження копії позовної заяви.

Відповідно до довідки лікарні строк вагітності складає 22-23 неділі, що дорівнює 4,5-5 місяців.

Проживаючи разом про вказану вагітність дружина обов`язково би повідомила свого чоловіка. Про вказану вагітність дружина нічого не казала, як за станом свого здоров`я так й про те що вона ходила до лікарні.

Вказане робить сумнівним її свідчення що вона вагітна саме від відповідача по справі, та що довідка лікарні відповідає дійсним обставинам (а.с.32-34).

Позивачка скористалася своїм правом та подала відповідь на відзив, згідно якої вважає доводи, викладені у відзиві безпідставними, та такими, що не підтверджені жодними доказами.

В своєму відзиві відповідач вказує, що є військовослужбовцем, навчається у вищому військовому закладі Національній академії Національної гвардії України та не отримує будь яку суму заробітної плати або іншої форми доходу, а утримується за рахунок Державного бюджету України. Тобто відповідач вказує, що у зв`язку із тим, що він курсант вищого військового закладу, у нього немає ніякого доходу, а тому він не може сплачувати аліменти.

Вказане не відповідає дійсності та спростовується наступним.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Ч.6 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що одним із видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше забезпечення у розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі. Військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Отже, військовослужбовці не отримують зарплату, а отримують грошове забезпечення, оскільки їх відносини розглядаються не як трудові, а як службу. А тому, грошове забезпечення військовослужбовця, за своїм змістом, є винагородою за державну службу особливого характеру.

Відповідно до Наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 № 260 грошове забезпечення курсантів (крім військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу військової служби за контрактом) включає: посадовий оклад; курсантську посадову надбавку; підвищення посадового окладу за результатами чергової екзаменаційної сесії; допомогу військовослужбовцям строкової військової служби, звільненим з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Окрім того, відповідно до чинного законодавства, з 1 лютого 2023 року збільшено розміри щомісячного (основного) грошового забезпечення та його мінімальний рівень для Збройних Сил України становить не менше ніж 20 100 гривень.

Отже, враховуючи наведене вважає, що відповідач має значний дохід, а тому може сплачувати їй аліменти у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу).

Щодо посилань відповідача у своєму відзиві, що нею не надано доказів про отримання доходів, а тому неможливо визначити чи потребує вона матеріальної допомоги (аліментів), то це спростовується наступним.

Вона, як вагітна дружина відповідача, має право на утримання від ОСОБА_2 під час вагітності та до досягнення дитиною трьох років незалежно від будь-яких обставин, в тому числі і свого матеріального становища. Єдиною умовою, яка враховується при вирішенні цього спору, є спроможність батька дитини надавати таке утримання. А як зазначено вище, відповідач, як військовослужбовець, має матеріальне забезпечення не нижче 20 100 гривень, а тому може сплачувати аліменти на її утримання.

Її вагітність підтверджена як довідкою №13/6 від 18.01.2023 , яка додана до матеріалів справи, а також записами у обмінній карті. Згідно з даними обмінної карти № 150, заведеної КНП «ВКБЛ» Вінницької міської ради, (заповнюється на кожну вагітну і видається на руки з моменту становлення на облік) виданої 21.09.2022, у зв`язку із зміною місця проживання, продовжено ведення обмінної карти КНП "Долинська багатопрофільна лікарня" ОСОБА_1 перебуває у стані вагітності.

Вони з ОСОБА_2 знайомі більше шести років, почали зустрічатися у 2021 році. З квітня 2022 року вони із ОСОБА_2 , почали разом проживати у м. Золочів, Львівської області, де він проходив військову службу, а з 30 серпня 2022 року вони переїхали проживати у м. Вінницю. У травні 2022 року він сам запропонував їй одружитися і наполягав на вагітності, оскільки вказував, що він військовий, зараз війна, все може статися, а тому він хоче мати дитину. Вона погодилася вийти за ОСОБА_2 заміж, завагітніла від нього і народити дитину було їх спільне на той час рішення. Відповідач знав про її вагітність, оскільки коли вона дізналася, що вагітна зразу повідомила ОСОБА_2 і у вересні 2022 року стала на облік у зв`язку із вагітністю у жіночій консультації КНП «Вінницька клінічна багатопрофільна лікарня» Вінницької міської ради, де на той час проживала. Вони разом ходили на огляди до лікаря, відповідач, як він тоді стверджував, був радий її вагітності і чекав на народження дитини, підтвердженням того є відео від 14 листопада 2022 року, коли вона проходила УЗД і відповідач був присутній при цьому (а.с.44-46).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2023 в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, без руху - відмовлено.

Закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.40-41).

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Шиян Л.І. (ордер серії АТ №1018938 а.с.52), в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зіславшись на викладені в позовній заяві та відповіді на відзив обставини. Просили позов задоволити. Судові витрати по наданню правової допомоги адвокатом в сумі 6000 грн, просили стягнути з відповідача ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`явився, хоч про дату, час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому Законом порядку.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Скребець О.М. (ордер серії АХ №1118992 а.с.14) в судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів заперечив проти позову, зіславшись на викладені у відзиві обставини. Просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю, за їх безпідставністю.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника та пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов належить до часткового задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Вагітній дружині мають бути створені у сім`ї умови для збереження її здоров`я та народження здорової дитини (ч. 4 ст. 49 СК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду.

Приписами ч. 6 ст. 84 СК України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Ст. 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Аналіз даних положень дає підстави вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини на утримання чоловіком протягом усього терміну її вагітності та до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Подання суду доказів того, що дружина, яка перебуває в стані вагітності , а також дружина з якою проживає дитина до трьох років , потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

При цьому, головною умовою присудження аліментів, згідно приписів ст. 84 СК України, є наявність у чоловіка можливості надавати матеріальну допомогу вагітній дружині, або дружині яка проживає із дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно із ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.

Про те, що сторони по справі перебувають з 31 травня 2022 року, у шлюбі, який зареєстрований в Золочівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 137, свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 31.05.2022 (а.с.5).

Згідно з даними обмінної карти № 150, заведеної КНП «ВКБЛ» Вінницької міської ради, (заповнюється на кожну вагітну і видається на руки з моменту становлення на облік) , 21.09.2022 позивачка ОСОБА_1 стала на облік у зв`язку із вагітністю у жіночій консультації КНП «Вінницька клінічна багатопрофільна лікарня» Вінницької міської ради (а.с.53-61).

Відповідно до довідки №2605- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.01.2023 ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , взята на облік як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7)

Згідно довідки, виданої КНП «Долинська БПЛ» Долинської міської ради №60 від 15.03.2023, ОСОБА_1 перебуває на обліку у зв`язку з вагітністю в КНП «Долинська багатопрофільна лікарня», станом на 15.03.2023 має термін вагітності 30 тижнів (а.с.67) .

Позивачка зазначає, що за станом здоров`я та з метою зберегти дитину вона не має можливості працювати, тим більше під час війни роботу знайти важко, отже так склалися обставини, що в матеріальному плані вона на теперішній час залежить від свого чоловіка.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем Збройних Сил України, проходив навчання в Національній академії Національної гвардії України та отримує гарантії та пільги, визначені ст. 119 КЗпП України, ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» та ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В ході розгляді справи було встановлено, що середньомісячний заробіток відповідача ОСОБА_2 , на час розгляду даної справи судом, становить не менше 20000 грн на місяць.

Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки у позивачки ОСОБА_1 виникло право на утримання аліментів від чоловіка під час вагітності, а відповідач ОСОБА_2 , добровільно не надає матеріальну допомогу в необхідному розмірі, хоча може її надавати, позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебуває в стані вагітності і на момент розгляду справи в суді в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що у сторін народилася дитина, а отже позовна вимога в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку є передчасною, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини під час вагітності, судом враховується матеріальне становище відповідача ОСОБА_2 , те, що він працездатний, фізично здоровий, перебуває на військовій службі та отримує грошове забезпечення, інших аліментних зобов`язань не має, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, та приходить до висновку, що з урахуванням положень ст.ст.77, 80 СК України, з відповідача ОСОБА_2 слід стягувати аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 під час вагітності у розмірі від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 01 лютого 2023 року .

Суд вважає, що визначений розмір аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_2 є достатнім , та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Крім цього слід зазначити, що ні відповідачем ОСОБА_2 , ні його представником не надано до суду доказів неспроможності відповідача надавати допомогу на утримання дружини під час вагітності та матеріали справи таких доказів не містять, або доказів які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дружину. Також до суду не надано доказів протипоказань до праці відповідача за станом здоров`я чи з інших причин, тим паче сам представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України, а відтак є фінансово спроможним , а тому взмозі матеріально утримувати дружину - позивачку по справі, під час вагітності та може надавати на утримання дружини під час вагітності саме 1/4 частину доходу, оскільки на його власне утримання залишається ще 3/4 від усіх видів доходу.

Щодо вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного:

Ч. 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Тобто цивільний процес передбачає необхідність подачі до суду попереднього розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, разом з першою заявою по суті спору.

У разі подачі стороною такого розрахунку на більш пізніх стадіях, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З цього приводу Верховний Суд притримується позиції, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

Крім того, Верховним Судом у справі № 922/676/21 окремо звертається увага, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.

Отже, подача попереднього розрахунку суми судових витрат на більш пізніх стадіях не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат, проте залишається на розсуд суду, а відтак у сторони залишається і ризик не отримати відповідне відшкодування судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Шиян Л.І. всупереч вимогам ч.ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору ( при подачі позову) не подали до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу не заявляла (а.с.1-2).

У подальшому, 09.03.2023 позивачкою ОСОБА_1 було подано відповідь на відзив (а.с. 44-46), при направленні суду якої також не подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи та вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу не заявляла.

Позивачка та її представник лише після проведення підготовчого судового засідання, закриття провадження у справі та призначення її до розгляду, 03.04.2023 подали докази понесених ОСОБА_1 витрат в розмірі 6000 грн на правову допомогу (копію квитанції №19 від 31.03.2023 а.с.77 ) та детальний опис виконаних робіт (Акт приймання наданих послуг за Договором про надання правової допомоги від 30.01.2023).

Враховуючи вищевикладене, те, що ні до першої заяви по суті спору (позовної заяви), ні до поданої у подальшому відповіді на відзив позивачкою не було подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат витрат на професійну правничу допомогу, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, відповідно до ст. 134 ЦПК України суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про розподіл судових витрат, а тому в задоволенні вимог позивачки про стягнення з ОСОБА_2 , витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 6 000,00 грн, слід відмовити в повному обсязі

При цьому, позивачка, при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1073,60 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 49, 75, 77, 79, 80, 84,85 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 133, 134, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини задоволити частково.

Проводити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання під час вагітності у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 01 лютого 2023 року.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1073,60 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду .

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Повний текс рішення виготовлено 21.04.2023 .

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш