Справа № 2-747/11
Провадження № 4-с/0158/1/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Польової М.М.,

з участю секретаря судового засідання Сороки І.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заді суду в місті Ківерці скаргу ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відмову у знятті арешту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася до суду із скаргою на рішення Ківерцівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Ківерцівський ВДВС) про відмову у знятті арешту.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у Ківерцівського ВДВС перебувало виконавче провадження №33189432 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ківерцівським районним судом Волинської області від 20.12.2011 у справі №2-747/11 про стягнення з ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), ОСОБА_1 з кожного окремо солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №1202/к від 22.05.2006 в розмірі 46 945 дол. 71 цент США.

15.06.2012 в межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 , а 17.02.2015 державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу. Після 17.02.2015 вказаний виконавчий лист на виконання до Ківерцівського ВДВС не надходив. Боржником ОСОБА_2 повністю виконано зобов`язання за кредитним договором № 1202/к від 22.05.2006.

29.03.2023 ОСОБА_1 звернулася до Ківерцівського ВДВС із заявою про скасування арешту нерухомого майна, однак листом від 29.03.2023 №12230/22.15.-23 Ківерцівський ВДВС повідомив, що відсутні підстави для скасування арешту з майна ОСОБА_1 .

В судове засідання скаржник не прибула, представник скаржника подала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд скарги без їх участі, скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представники Ківерцівського ВДВС та стягувача у судове засідання не прибули, хоча повідомлялися про дату, час та місце розгляду скарги.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

Так, судом встановлено, що у провадженні Ківерцівського ВДВС перебувало виконавче провадження №33189432 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ківерцівським районним судом Волинської області від 20.12.2011 у справі №2-747/11 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з кожного окремо солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором № 1202/к від 22.05.2006 в розмірі 46 945 дол. 71 цент США.

Постановою державного виконавця від 15.06.2012 в межах даного виконавчого провадження накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 .

Також встановлено, що 17.02.2015 державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу.

Станом на 28.03.2023 вказаний виконавчий лист для повторного виконання до Ківерцівського ВДВС не надходив.

Крім того, із листа Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 21.06.2018 №0737 слідує, що боржником ОСОБА_2 повністю виконано зобов`язання за кредитним договором № 1202/к від 22.05.2006.

29.03.2023 ОСОБА_1 звернулася до Ківерцівського ВДВС із заявою про скасування арешту нерухомого майна, однак листом від 29.03.2023 №12230/22.15.-23 Ківерцівський ВДВС повідомив, що відсутні підстави для скасування арешту з майна ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між учасниками виконавчого провадження, суд враховує наступне.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Відмовляючи у знятті арешту Ківерцівський ВДВС зазначав, що відсутні правові підстави для зняття арешту відповідно до положень статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

Судом встановлено, що після повернення стягувачу виконавчого документа про стягнення кредитної заборгованості боржником повністю виконано зобов`язання за кредитним договором, що підтверджено листом стягувача.

Відтак, враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що відсутня необхідність у подальшому застосуванні арешту, накладеному на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення.

Також суд звертає увагу, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно із статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11.

У даній ситуації наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до частин першої, другої статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відмова ВДВС у знятті арешту з майна боржника у виконавчому провадженні є неправомірною, а, відтак, порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ВДВС зняти арешт з майна боржника.

Керуючись статтями 447-453 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірним рішення Ківерцівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29 березня 2023 року №12230/22.15.-23 про відмову у знятті арешту з майна ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №33189432.

Зобов`язати Ківерцівський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у виконавчому провадженні №33189432, а саме: обтяження №12665153 (дата та час державної реєстрації: 26.06.2012 11:36:52; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №33189432, 15.06.2012, відділ державної виконавчої служби Ківерцівського районного управління юстиції, ст. державний виконавець Косинська Н.В.; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник: ОСОБА_1 ; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Ківерцівського районного управління юстиції).

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ківерцівського районного суду М.М. Польова