Справа № 721/117/23
Провадження 2/721/52/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Путильський районний суд Чернівецької області

в складі головуючої судді Стефанко У.Д.,

прокурора Іванова В.В.

представника позивача ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань Свідунович Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Путила в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом керівника Вижницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Дергеокадастру у Чернівецькій області до ОСОБА_2 про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації, -

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Керівник Вижницької окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Дергеокадастру у Чернівецькій області до ОСОБА_2 про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації.

На обґрунтування позовних вимоги зазначив, що ОСОБА_3 являється громадянином Латвії на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 735 та №740 виданих 11.06.2021, набув право власності на земельні ділянки площею 0,0775 га, кадастровий номер №:01:002:0002 та 0,2725 га., кадастровий номер №:01:002:0003 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в АДРЕСА_1 . На підставі вказаних свідоцтв за ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності на зазначені земельні ділянки. Відповідач, будучи іноземним громадянином та набувши у червні 2021 року право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, упродовж року добровільно їх не відчужив, кінцевий строк відчуження сплив 11.06.2022, у зв`язку з чим право власності на земельні ділянки підлягає припиненню шляхом їхньої конфіскації.

Прокурор та представник Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити з підстав викладених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи по суті від нього надійшла заява про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги визнає повному обсязі.

Як передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Беручи до уваги, що представник відповідача визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси особи, яку він представляє та інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого засідання.

Дослідивши матеріали справи, письмову заяву представника відповідача про визнання позову, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між сторонами виникли правовідносини щодо припинення права власності на земельні ділянки, які регулюються нормами Земельного кодексу України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 являється громадянином Латвії відповідно до національного паспорта громадянина Латвії НОМЕР_1 , виданого 30.10.2017 Управлінням у справах громадянства та міграції міста Єлгава, країна громадянства: Латвія, адреса: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 735 виданого 11.06.2021 року Путильською державною нотаріальною конторою Чернівецької області набув право власності на земельну ділянку площею 0,0775 га, кадастровий номер №:01:002:0002 з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 . Також на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 740 виданого 11.06.2021 року Путильською державною нотаріальною конторою Чернівецької області набув право власності на земельну ділянку 0,2725 га кадастровий номер №:01:002:0003 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно копії довідки Селятинської сільської ради № 959/02-16 від 19.12.2022 р., громадянин Латвії ОСОБА_3 (в народженні ОСОБА_7 ), набув спадщину на вищезазначені земельні ділянки 11.06.2021 року після смерті матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З копій Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки станом на 02.02.2023 року, право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0002 та :01:002:00023 зареєстроване за ОСОБА_9 , відповідно номери запису про право власності 42456832 та 42457595.

На момент успадкування зазначених вище спірних земельних ділянок та державної реєстрації права власності ОСОБА_3 був громадянином Латвії.

Відповідно до заяви ОСОБА_6 , який є представником ОСОБА_2 з усіма необхідними повноваженнями, він визнав позов у повному обсязі.

Вказані обставини підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами.

Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Згідно із ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.

Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.

Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Якщо спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна (ч.1 ст.181 ЦК України), знаходяться на території України, то на них поширюється дія права України.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.

Одночасно за змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Згідно пункту «е» ч. 1 ст. ст. 140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності.

Згідно із ст. 356 Цивільного кодексу України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Таким чином, з огляду на те, що Головне правління Держгеокадастру у Чернівецькій області відповідно до положень ст. 145 Земельного кодексу України, Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області» здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, наділене правом на подання такого роду позовів, самостійно не реалізувало своє процесуальне право, то відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України є всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18 за схожих обставин.

Враховуючи, що ОСОБА_3 , будучи громадянином Латвії, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення не відчужив їх кінцевий строк сплив 11.06.2022 року, є підстави для їх конфіскації у власність держави.

Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які ОСОБА_10 незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами. Зазначений спосіб захисту чітко визначений ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України.

Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Відповідно до ст. 348 ЦК України, якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна.

З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_5 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 142 цього Кодексу у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Суд установив, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2684 грн, згідно з квитанцією, що міститься у матеріалах справи. Оскільки, представником відповідача визнано позов до початку розгляду справи по суті, що підтверджено матеріалами справи, суд прийшов переконання, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 1342,00 грн. Разом із тим, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1342,00 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 22, 81, 140, 143, 145 ЗК України, ст.ст. 319, 321, 346, 356 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов керівника Вижницької окружної прокуратури задовольнити.

Припинити ОСОБА_11 право власності на земельну ділянку площею 0.0775 га, кадастровий номер :01:002:0002, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 та зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.06.2021 за номером 42456832, шляхом конфіскації

Припинити ОСОБА_11 право власності на земельну ділянку площею 0,2725 га, кадастровий номер :01:002:0003, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 , зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.06.2021 за номером 42457595, шляхом конфіскації.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Чернівецької обласної прокуратури (, р/р UA0004946, банк ДКСУ м. Київ) судовий збір у розмірі 1342 грн.

Повернути на рахунок Чернівецької обласної прокуратури (, р/р UA0004946, банк ДКСУ м. Київ) з державного бюджету 50% судового збору, що складає 1342 (одна тисяча триста сорок дві) грн., сплаченого при зверненні до суду з позовом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Чернівецького апеляційного суду.

Сторони у справі:

Позивачі: Вижницька окружна прокуратура, юридична адреса: 59100, м. Вижниця, вул. Гагаріна, 3а, Вижницький район, Чернівецька область, ЄДРПУО 02910120;

Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, 58013, вул. Героїв Майдану, 194,А, м. Чернівці, ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , (паспорт громадянина Латвії НОМЕР_3 ), місце проживання: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 20.04.2023 року

Суддя Уляна СТЕФАНКО