Справа № 553/6471/22
№ провадження 2/646/799/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.23 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Барабанової В.В.

за участю секретаря судового засідання Хілінського М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Семоненко Н.Г.,

представника відповідача Ващенко Т.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Червонозаводського районного суду м. Харкова із позовною заявоюдо КП «Харківські теплові мережні» про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якій просить визнати протиправним та скасувати наказ №2137 від 24.10.2022 про припинення трудового договору (звільнення) ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на роботі в Комунальному підприємстві «Харківські теплові мережі» з дати звільнення на посаді оброблювача інформаційного матеріалу центрального абонентного залу відділу обслуговування побутових споживачів філії «Харківтеплозбут»; стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 з 1997 року працювала на підприємстві АО «Міжрайонне підприємство теплових мереж», а 01.11.2001 згідно наказу №128-к за переведенням була прийнята на роботу до КП «Харківські теплові мережі» та призначена на посаду оператора комп`ютерного набору 5 розряду служби вимірювань, налагодження та випробувань. Пізніше наказом від 25.04.2003 №116-к позивачка була переведена на посаду оброблювача інформаційного матеріалу відділу з обслуговування побутових споживачів філії «Харківтеплозбут». Таким чином, позивачка пропрацювала безперервно на одному підприємстві 25 років та останні 12 років на одній посаді.

24.02.2022 із запровадженням на території України військового стану у зв`язку зі збройною агресією з боку Російської Федерації та небезпечності знаходитися у м. Харкові із-за постійних обстрілів, робота підприємства була зупинена та майже всі працівники були відправлені у відпустки. Проте, у червні 2022 року, позивачці з найперших з її відділу зателефонували та запропонували вийти на роботу, на що вона одразу погодилася, хоча це було доволі важко і небезпечно, проте вона завжди дуже відповідально відносилася до своєї роботи.

08.08.2022 керівництвом було прийнято рішення №553 «Про внесення змін до структури та штатного розпису», для оптимізації організаційної структури підприємства та зменшення витрат на виконання наказу від 06.07.2022 №473 «Про зміни в організаційній структурі підприємства» на підставі службових записок керівників структурних підрозділів та згідно наказу від 17.08.2022 №281-к «Про попередження працівників про наступне звільнення», 19.08.2022 позивачку було попереджено про наступне звільнення 20.10.2022 за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату. Окремо на 2 аркушах позивачці було надано перелік великої кількості вакансій, серед яких вона звернула увагу, були тракторист, машиніст крану, оператор теплового пункту, оператор котельні та багато інших. Тобто перелік вакансій, що був наданий для ознайомлення, був загальний, серед яких були вакансії, що передбачали наявність специфічних знань, навичок та посвідчення щодо дозволу на виконання даних робіт. З усього переліку вона не могла визначити для себе найбільш підходящу, так як взагалі не розуміла які роботи потрібно буде виконувати, так як не була ознайомлена з посадовими інструкціями даних посад, хоча на цьому вона наполягала, проте їй було відмовлено. Після вказаного, позивачка відмовилася підписувати ознайомлення з переліком вакансій, так як була не згодна з наданим переліком.

Також позивачка зазначає, що перед звільненням була в наявності вакансія техніка абонентського відділу в Індустріальній філії, тобто робота, яку, з урахуванням її досвіду, вона могла виконувати, проте дану вакансію їй не пропонували. Крім того, позивачці додатково зазначили про причину її звільнення низькі показники продуктивності праці, а саме: з січня 2020 року у порівнянні з іншими оброблювачами інформації центрального абонентного залу відділу обслуговування побутових споживачів філії «Харківтеплозбут», які не підлягають звільненню у зв`язку зі скороченням, її показники є найнижчими. Проте, позивачка зазначає, що на всі її звернення, щодо надання інформації про порівняльні показники кількості оброблених дзвінків її відділу, відповідали відмовами.

Так, згідно наказу №2137 від 24.10.2022, позивачку було звільнено з посади оброблювача інформаційного матеріалу відділу з обслуговування побутових споживачів філії «Харківтеплозбут» за скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України та видана трудова книжка.

Дане звільнення позивачка вважає незаконним за наступними причинами. Посилаючись на ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, правовий висновок Верховного суду від 22.09.2020 у справі №161/7196/19, позивачка вважає, що власник не може пропонувати працівнику вакантні посади, які працівник не може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації досвіду. Враховуючи вищезазначене, відповідач не дотримався вимог закону щодо працевлаштування позивачки, оскільки їй було запропоновано перелік посад, незалежно від її освіти, кваліфікації, досвіду тощо, що утруднювало вибір належної посади.

У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 просила позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 28.02.2023 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

20.03.2023 від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву.

В обґрунтування відзиву зазначає, що відповідно до п. 6.4 Статуту КП «Харківські теплові мережі» генеральний директор або особа, на яку покладено у встановленому порядку виконання обов`язків генерального директора, зокрема, видає накази, затверджує локальні акти підприємства, затверджує структуру та штатний розпис підприємства.

Наказом від 08.08.2022 №553 «Про внесення змін до структури та штатного розпису» з метою оптимізації та зменшення витрат підприємства були внесені зміни у штатний розпис підприємства шляхом скорочення 848,5 одиниць посад, зазначених у додатку до наказу, у тому числі однієї посади оброблювача інформаційного матеріалу центрального абонентного залу відділу обслуговування побутових споживачів філії «Харківтеплозбут» з посадовим окладом 10000 грн. та двох посад оброблювачів інформаційного матеріалу центрального абонентного залу відділу обслуговування побутових споживачів філії «Харківтеплозбут» з посадовими окладами 9505 грн. До внесення змін у штатний розпис підприємства наказом від 08.08.2022 №553 у структурі філії «Харківтеплозбут» обліковувались шість посад оброблювачів інформаційного матеріалу центрального абонентного залу відділу обслуговування побутових споживачів, у тому числі одна посада з окладом 10000 грн., яку займала ОСОБА_3 та п`ять посад з окладом 9505 грн. Копія наказу від 08.08.2022 №553 «Про внесення змін структури та штатного розпису» з додатком 1 надається.

Станом на 08.08.2022 посади оброблювачів інформаційного матеріалу центрального абонентного залу відділу обслуговування побутових споживачів філії «Харківтеплозбут» займали: ОСОБА_4 з 28.10.2009 на підставі наказу №992 від 27.10.2009; ОСОБА_5 з 15.08.2019 на підставі наказу №284 від 13.08.2019; ОСОБА_6 з 02.11.2019 на підставі наказу №1015 від 02.11.2009; ОСОБА_1 з 04.01.2010 на підставі наказу №827-к від 31.12.2009; ОСОБА_7 з 15.10.2009 на підставі наказу №938 від 15.10.2009; ОСОБА_8 з 09.02.2021 на підставі наказу №90 від 05.02.2021.

Відносно продуктивності праці та виходячи з інформації щодо кількості оброблених дзвінків, починаючи з січня 2020 року, то у порівнянні з іншими оброблювачами інформаційного матеріалу центрального абонентного залу відділу обслуговування побутових споживачів філії «Харківтеплозбут», які не підлягають звільненню у зв`язку із скороченням, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , показники роботи ОСОБА_1 є найнижчими.

Переважне право на залишення на роботі надане ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , як працівникам з більш високою продуктивністю праці.

ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 були попереджені про наступне звільнення та в подальшому звільнені за скорочення штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивачка працює на КП «Харківські теплові мережі» з 01.11.2001 на підставі наказу від 01.11.2001 №128-к, яким вона прийнята на роботу оператором комп`ютерного набору 5р. СВН та В за переведенням з АО «Міжрайонне підприємство теплових мереж».

Крім того, представник відповідача зазначає, що КП «Харківські теплові мережі» було створено на підставі розпорядження Харківської облдержадміністрації від 27.06.2001 №429, як новостворений суб`єкт господарювання і веде господарську діяльність з 1 серпня 2001 року, у зв`язку з чим відлік роботи позивачки на КП «Харківські теплові мережі» починається з 01.11.2001, а не 14.05.1997 з початку роботи на ОВО «Харківтеплокомуненерго», як помилково вважає позивачка.

19.08.2022 позивачка була ознайомлена з Попередженням про звільнення 20.10.2022, яке вона підписала, наказом від 17.08.2022 №281-к «Про попередження працівників про наступне звільнення» та переліком вакансій станом на 15.08.2022, що є на підприємстві та запропоновані для працевлаштування. Оскільки позивачка відмовилась самостійно знайомитися з наказом від 17.08.2022 №281-к та переліком вакансій, наказ від 17.08.2022 №281-к «Про попередження працівників про наступне звільнення» та перелік вакансій були зачитані їй вголос. Згоду на переведення на жодну з вакансій позивачка не надала, про що був складений акт від 19.08.2022.

24.10.2022 наказом від 24.10.2022 №2137 позивачка була звільнення з роботи за скороченням штату працівників, п. 4 ст. 40 КЗпП з виплатою вихідною допомоги в розмірі середнього місячного заробітку.

Позивачку відповідно до ст. 49-2 КЗпП України за 2 місяці було попереджено про звільнення та запропоновано іншу роботу, також позивачці надавалась інформація про порівняльні показники кількості оброблених дзвінків.

Представник відповідача зазначає, що позивачка жодним чином не підтвердила той факт, що вона намагалась ознайомитись з посадовими інструкціями вакантних посад для можливості подальшого працевлаштування, а їй було відмовлено. Разом з тим, після попередження про звільнення, позивачка звернулась із заявою від 29.08.2022 на ім`я Харківського міського голови.

Таким чином, звільнення позивачки за скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України здійснено з дотриманням вимог ст. 49-2 КЗпП України, з урахування приписів ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». У зв`язку з цим позовні вимоги про визнання протиправними та скасування наказу від 24.10.2022 №2137 про звільнення ОСОБА_1 та поновлення на роботі в КП «Харківські теплові мережі» та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили позов задовольнити, з викладених у ньому підстав.

Позивачка надала пояснення, згідно яких посилалася на незаконність дій відповідача щодо її звільнення, зокрема зазначала, що їй не було запропоновано всього списку вакантних посад перед звільненням, зокрема таких, що відповідають її професійним здібностям та спеціальності, при цьому позивачці достеменно відомо, що такі були.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованості. Зазначав про те, що звільнення позивачки відбувалося в межах законодавства України.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді оброблювача інформаційного матеріалу відділу з обслуговування побутових споживачів філії «Харківтеплозбут», що підтверджується трудовою книжкою позивача.

Наказом КП «Харківські теплові мережі» від 08.08.2022 №553 «Про внесення змін до структури та штатного розпису» з метою оптимізації та зменшення витрат підприємства були внесені зміни у штатний розпис підприємства шляхом скорочення 848,5 одиниць посад, зазначених у додатку до наказу, у тому числі однієї посади оброблювача інформаційного матеріалу центрального абонентного залу відділу обслуговування побутових споживачів філії «Харківтеплозбут».

Відповідно до довідки КП «ХТМ» від 06.03.2023 №47-47/2925 щодо інформації про кількість оброблених дзвінків за 2020-2021, 2022 оброблювачами інформаційного матеріалу центрального абонентного залу відділу обслуговування побутових споживачів філії «Харківтеплозбут», а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , показники роботи ОСОБА_1 є найнижчими.

На виконання вимог трудового законодавства, зокрема положень статей 40, 49-2 КЗпП України, відповідачем 19.08.2022 було попереджено позивачку про наступне звільнення 20.10.2022 за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату.

19.08.2022 попередження про звільнення доведене до відома позивача, що підтверджується підписом ОСОБА_1 . У попередженні запропоновано перелік вакантних на підприємстві посад.

Позивачка відмовилась самостійно знайомитися з наказом від 17.08.2022 №281-к «Про попередження працівників про наступне звільнення» та переліком вакансій станом на 15.08.2022, що є на підприємстві та запропоновані для працевлаштування, у зв`язку з чим, наказ від 17.08.2022 №281-к «Про попередження працівників про наступне звільнення» та перелік вакансій були зачитані їй вголос. Згоду на переведення на жодну з вакансій позивачка не надала, про що був складений акт від 19.08.2022. Вказане підтверджується актом від 19.08.2022.

Наказом КП «Харківські теплові мережі`від 24.10.2022 №2137 ОСОБА_1 звільнено з посади оброблювача інформаційного матеріалу відділу обслуговування побутових споживачів філії «Харківтеплозбут» за скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою середньомісячної вихідної допомоги. ОСОБА_1 ознайомлена з вказаним наказом 24.10.2022.

Позивачка отримав трудову книжку, що нею не заперечується.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 вказує про те, що її звільнення відбулося з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки відповідач не визначився з наявністю чи відсутністю переважного права на залишення на роботі та не запропонував вакантні посади, які відповідають її спеціальності та професійним здібностям, а тому позивач вважає, що повинен бути поновлений на роботі.

Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог в частині поновлення його на роботі, посилається на порушення відповідачем вимог ст. 40, 42 та 49-2 КЗпП України.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В п.19 постанови Пленуму Верхового Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Суд звертає увагу, що скорочення штату це зменшення кількості або ліквідація певних посад, спеціальностей, професій тощо. Штат працівників це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Однією з найважливіших гарантій при скороченні чисельності чи штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст. 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Разом з тим, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 18.03.2020 року по справі №461/3024/18, законодавством не встановлена заборона для роботодавця ознайомлювати працівника, посада якого скорочується, із усіма вакантними посадами на підприємстві, як і не встановлено жодного обмеження для працівника претендувати на будь-яку вакантну посаду, яку він має бажання обіймати. При цьому бажання працівника бути переведеним на певну посаду не встановлює жодного обов`язку щодо переведення такого працівника на обрану ним посаду, у разі невідповідності кваліфікації такого працівника до обраної посади.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Звертаючись до суду із вказаним позовними вимогами, позивач, як на одну із підстав для поновлення на посаді, посилається на ту обставину, що відповідачем в порушення вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України не було запропоновано іншу роботу на вказаному підприємстві та те, що відповідач, в порушення вимог ст.ст. 40, 42 КЗпП України, звільнив його з займаної посади, не враховуючи ту обставину, що вона мала переважне право через високий рівень кваліфікації та посилаючись, на висновок про кількість оброблених дзвінків, згідно якого показники роботи ОСОБА_1 є найнижчими, з яким позивачка не погоджується.

У судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва та праці та відповідно скорочення штату працівників, у зв`язку з чим відповідачем було видано наказ КП «Харківські теплові мережі» від 08.08.2022 №553 «Про внесення змін до структури та штатного розпису». Згідно цього наказу з метою оптимізації та зменшення витрат підприємства були внесені зміни у штатний розпис підприємства шляхом скорочення 848,5 одиниць посад, зазначених у додатку до наказу, у тому числі однієї посади оброблювача інформаційного матеріалу центрального абонентного залу відділу обслуговування побутових споживачів філії «Харківтеплозбут», на якій працювала позивачка.

В свою чергу, частиною 2 ст. 42 КЗпП України, передбачено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Ухвалі від 27.01.2016 року по справі №6-27225ск15 зазначила, що право визначати штат і чисельність працівників належить власнику чи уповноваженому ним органу. Власник або уповноважений ним орган мають право зменшити кількість посад і працівників одного фаху і кваліфікації і одночасно прийняти рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чи збільшити чисельність інших посад.

У процесі працевлаштування осіб, які підлягають звільненню у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, переведення працівників, що підлягають звільненню, на вакантні посади і робочі місця, не діють правила про переваги на залишення на роботі, встановлені ст. 42 Кодексу законів про працю України, оскільки переважне право на залишення на роботі не тотожне праву на працевлаштування на нову посаду.

Позивачка відмовилась самостійно знайомитися з наказом від 17.08.2022 №281-к «Про попередження працівників про наступне звільнення» та переліком вакансій станом на 15.08.2022, що є на підприємстві та запропоновані для працевлаштування, у зв`язку з чим, наказ від 17.08.2022 №281-к «Про попередження працівників про наступне звільнення» та перелік вакансій були зачитані їй вголос. Згоду на переведення на жодну з вакансій позивачка не надала, про що був складений акт від 19.08.2022. Вказане підтверджується актом від 19.08.2022.

Разом з тим, як вбачається з наказу від 17.08.2022 №281-к «Про попередження працівників про наступне звільнення» позивачу було запропоновано перелік вакантних на підприємстві посад, проте позивач не виявив бажання продовжувати роботу у відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування наказу та про поновлення на роботі задоволенню не підлягають.

Оскільки вимога позивача про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідною від позовних вимог про поновлення на роботі та скасування наказу, вона також задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 40, 42, 43, 49-2 КЗпП України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Семоненко Наталя Геннадіївна, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №002351 від 05.06.2019, місцезнаходження за адресою: 61001, м. Харків, м-н Героїв Небесної Сотні, буд. 4, оф. 09.

Відповідач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», , місцезнаходження за адресою: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11.

Представник відповідача: Ващенко Тетяна Денисівна, заступник начальника юридичної служби КП «Харківські теплові мережі», довіреність №01-40/6046/116 від 12.08.2021, місцезнаходження за адресою: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11.

Суддя: В.В. Барабанова