Справа № 750/8534/22
Провадження № 2/750/219/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2023 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Маринченко О.А.,

секретар судового засідання - Шилова Ж.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,

треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксана Василівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

01 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому уточнивши свої вимоги (а.с. 117), просить встановити факт його проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю без шлюбу з грудня 2010 року до дня смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обгрунтовано позов тим, що з 2010 року позивач проживав разом з ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті останньої в належній йому квартирі АДРЕСА_1 . При цьому, ОСОБА_6 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Разом вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, у період спільного проживання в інших шлюбах не перебували. 06 липня 2021 року позивач подарував ОСОБА_6 належну йому квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки ОСОБА_6 була значно молодша за позивача, він таким чином розраховував у майбутньому забезпечити її право на проживання в цій квартирі, звільнивши від складнощів при оформленні прав на неї. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на вказану квартиру. У померлої ОСОБА_6 є син - ОСОБА_4 , однак він відмовився від прийняття спадщини на користь позивача та в нотаріально посвідченій заяві підтвердив факт того, що його мати проживала разом з позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2010 року до дня її смерті. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак йому повідомлено, що необхідно встановити факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Також, заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_7 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3 , правнучки ОСОБА_6 . Оскільки син ОСОБА_6 відмовився від спадщини на користь позивача, а тому у позивача виникло право на спадкування за законом. Однак, ОСОБА_7 не визнає факту проживання позивача із ОСОБА_6 однією сім`єю більш як п`ять років до дня відкриття спадщини, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 грудня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

Відповідач відзив на позов не подала.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 січня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі в справі в якості третіх осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 лютого 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі і призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник позивача вказала, що з грудня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 почали проживати разом. Вони проживали як у квартирі, належній позивачу - АДРЕСА_1 , так і у будинку, належному ОСОБА_6 - АДРЕСА_2 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Будинок АДРЕСА_2 вони використовували як дачу, підтримували його в належному стані, садили там і обробляли город. У період спільного проживання цінного майна не придбавали, оскільки були похилого віку. Кожен отримував пенсію і ці кошти вони витрачали для спільного проживання, харчування, лікування, купівлі речей першої необхідності. ОСОБА_6 мала онкозахворювання, її діти проживали за межами м. Чернігова і не могли опікуватися нею. Саме позивач опікувався ОСОБА_6 , водив її до лікарні, купував ліки і все необхідне. Діти ОСОБА_6 не заперечували проти їх проживання, знали, що вони з позивачем живуть разом. ОСОБА_6 була дуже доброю дружиною, гарною господинею, піклувалася також про позивача. Оскільки позивач був старший і думав, що помре раніше, а тому подарував ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 . При цьому, позивач був та є зареєстрованим у цьому житлі і проживає в ньому. Належний ОСОБА_6 будинок АДРЕСА_2 , в якому вона була зареєстрована, остання за життя подарувала своєму сину - ОСОБА_4 , який продав його, коли приїздив на похорони матері. Таким чином, до спадкового майна входить лише квартира АДРЕСА_1 , яка раніше належала позивачу і була ним подарована ОСОБА_6 незадовго до її смерті.

Законний представник відповідача у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином. Судова повістка надсилалася їй за адресою місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку. Також, законний представник відповідача неодноразово повідомлялася засобами телефонного зв`язку, тобто їй відомо про знаходження в провадженні суду даної справи, однак будь-яких заяв, клопотань, пояснень суду вона не надала, лише зазначила, що заперечує проти задоволення позову.

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко О.В. у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися шляхом публікації оголошення про виклик на сайті судової влади. Відповідно до частини одинадцятої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) треті особи вважаються повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, допитавши свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та позивача як свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7), у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно.

ОСОБА_6 є матір`ю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 11, 49, 50, 51-52, 53-54).

За життя ОСОБА_6 склала два заповіти.

Зокрема, 21 грудня 2000 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_12 . Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Кравченко А.Г., зареєстрований в реєстрі за № 3-4345 (а.с. 43 на звороті).

18 квітня 2002 року ОСОБА_6 склала новий заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Гезою О.В., згідно з яким належний їй на праві власності жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вона заповіла ОСОБА_4 (а.с. 42 на звороті).

З довідки № 11499 від 03 грудня 2021 року, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, вбачається, що на день смерті ОСОБА_6 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 44 на звороті).

Спадкова справа щодо майна після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 заведена у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксани Василівни за заявою ОСОБА_1 (а.с. 35).

Дочка спадкодавця - ОСОБА_5 в установлений законом строк заяву про прийняття спадщини не подала, тобто вважається такою, що її не прийняла.

ОСОБА_4 26 серпня 2021 року подав заяву про відмову від спадщини після померлої матері - ОСОБА_6 на користь іншого спадкоємця четвертої черги - ОСОБА_1 . Дана заява посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнком Сергієм Миколайовичем та отримана приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксаною Василівною 05 листопада 2021 року (а.с. 9, 38 на звороті).

Також, заяву про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 подала ОСОБА_7 , яка діє від імені та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3 . У заяві вона зазначила, що крім її дочки є спадкоємці першої черги - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочка - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 45).

Онук ОСОБА_6 - ОСОБА_14 (батько ОСОБА_3 ) помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 48).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статтті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1217, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша, друга статті 1220 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з нормами статей 1264, 1265 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування

Відповідно до частин першої, третьої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

При цьому, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав особи.

Так, згідно із частинами другою, четвертою статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27 травня 2021 року в справі № 552/196/20.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 Цивільного кодексу України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2019 року в справі № 521/16365/15.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, у період з грудня 2010 року до 18 серпня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у зареєстрованих шлюбах з іншими особами не перебували.

06 липня 2021 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 12, 13).

26 серпня 2021 року син спадкодавця - ОСОБА_4 написав заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Лисенко Наталією Борисівною, в якій зазначив, що його мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але з 2010 року по день своєї смерті фактично проживала за адресою: АДРЕСА_3 , разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , однією сім`єю, вони мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Йому це відомо особисто, оскільки неодноразового приїздив до них в гості та проживав з ними за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 10).

Також, 26 жовтня 2021 року ОСОБА_15 , ОСОБА_9 та ОСОБА_16 написали заяви, які посвідчені приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Лисенко Наталією Борисівною, в яких, зокрема, зазначили, що їх сусідка - ОСОБА_6 з 2010 року по день своєї смерті фактично проживала за адресою: АДРЕСА_3 , разом з ОСОБА_1 однією сім`єю, вони вели спільне господарство, святкували всі свята разом, жили дружно, в злагоді, піклувалися один про одного. ОСОБА_15 та ОСОБА_16 були вневнені, що вони перебувають у шлюбі. ОСОБА_1 неодноразово казав ОСОБА_9 про те, що хоче зареєструвати шлюб з ОСОБА_6 (а.с. 18, 19, 20).

Позивач, який був допитаний у судовому засіданні як свідок, суду, зокрема, показав, що після перебування у шлюбі з першою дружиною, який було розірвано ще у 1987 році, йому пощастило, що він зустрів справжню жінку - ОСОБА_6 . Позивач та ОСОБА_6 відповідали один одному людськими якостями, знаннями, всим і знали один про одного все, нічого не приховували. Вони підтримували один одного повністю в усьому (і психологічно, і матеріально), жили однією сім`єю, але коронавірус першим забрав життя ОСОБА_17 . Позивач щасливий, що ОСОБА_6 була з ним весь час поряд, врятувала його від інфаркту, бо відвезла своєчасно до лікарні. Також, ОСОБА_17 лікувалася від онкології, а позивач її підтримував. Незважаючи на всі випробування (і фізичні, і матеріальні) позивач з ОСОБА_17 все пройшли, витримали та були разом. Вони мали спільний бюджет, отримували пенсію (у позивача вона була більшою). Спільні витрати несли на все необхідне для життя, лікування, весілля дітей. Позивач з ОСОБА_17 мали взаємні почуття, у них не було ніякої користі, разом вони були однією сім`єю. Позивач зміг приватизувати квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , в якій жив і раніше, а з ОСОБА_17 - з 2010 року, лише в червні 2021 року. Займався позивач приватизацією квартири, бо хотів у подальшому її подарувати ОСОБА_17 , щоб у неї не було ніяких складнощів, так як свій будинок по АДРЕСА_2 вона подарувала сину - ОСОБА_4 . За час спільного проживання з ОСОБА_17 її будинок по АДРЕСА_2 вони використовували як дачу, садили там і обробляли город, підтримували все в належному стані, але через хвороби останнім часом вже не змогли доглядати за будинком, а тому ОСОБА_17 і її діти думали продати його. Діти хвилювалися, що на ОСОБА_17 не буде зареєстровано право власності на житло, однак вона сказала, що буде жити з позивачем. Коли позивач приватизував квартиру, це заспокоїло дітей ОСОБА_17 . Позивач вирішив подарувати ОСОБА_17 квартиру, щоб вона відчувала себе господинею. Позивач з ОСОБА_6 були одним цілим, їх діти одобрили їхній союз, прийняли їх вибір. Оскільки вони були у похилому віці, а тому реєстрація шлюбу їм не була потрібна. Позивач і надалі продовжує спілкування з дітьми ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_8 , яка є дочкою позивача, зокрема, показала суду, що спочатку між позивачем та ОСОБА_18 були дружні відносини. Точно останні шість-сім років чи й більше позивач та ОСОБА_19 жили як чоловік та жінка, як повноцінна сім`я, ходили завжди разом, здійснювали покупки, подорожували та їздили до родичів. У позивача та ОСОБА_20 все було спільне. Разом вони купували диван, холодильник, шафу-купе. Вони все робили разом, піклувалися один про одного. Свідок зі своєю сім`єю приїздили до них на свята, залишали своїх дітей. ОСОБА_19 була доброю господинею. Будинок по АДРЕСА_2 позивач з ОСОБА_17 використовували як дачу, утепляли його разом, обробляли там город. Влітку вони проживали по АДРЕСА_2 , а взимку - у квартирі по АДРЕСА_4 . У позивача був інфаркт, а ОСОБА_19 йому допомогла, швидко відреагувала та врятувала батька. Перед смертю ОСОБА_19 поїхала в Крим, говорила свідку, що вони з позивачем все таки вирішили зареєструвати шлюб, однак в Криму вона захворіла на ковід, лежала в лікарні і згодом померла. Свідок займалася похованням ОСОБА_20 . Син ОСОБА_20 - ОСОБА_21 приїздив на її похорони, віддав всі документи. Квартиру, яку позивач подарував ОСОБА_22 , позивач представив як весільний подарунок. Це була справжня сім`я.

Свідок ОСОБА_9 , яка є сусідкою позивача, суду, зокрема, показала, що позивач та ОСОБА_19 почали разом проживати з 2010 року. Свідок це точно пам`ятає, бо саме в 2010 році всіх мешканців будинку АДРЕСА_4 (це був гуртожиток) хотіли виселити, йшли судові процеси, ці події запам`яталися на все життя. Саме у 2010 році свідок в будинку зустріла ОСОБА_23 , запитала в неї, хто вона така, а вона відповіла - ваша сусідка. Між квартирами свідка та позивача дуже тонка стіна (наче з фанери), а тому все було добре чути. Свідок завжди чула з ранку та ввечері спілкування позивача і ОСОБА_17 (все «щебетали»). Стосунки між позивачем та ОСОБА_18 були дуже хороші, разом вони купували побутові речі, меблі, ходили на дачу, були завжди разом. Свідок часто заходила до них у гості. Також, свідок говорила своєму чоловіку, що позивач з ОСОБА_17 хоча у похилому віці, але їм можна позаздрити. Позивач у 2021 році казав свідку, що вони з ОСОБА_18 вирішили зареєструвати шлюб і тепер буде в нього справжня сім`я.

Свідок ОСОБА_10 , яка також є сусідкою позивача, суду, зокрема, показала, що вона з 1989 року по 2021 рік проживала в будинку АДРЕСА_4 . Позивач та ОСОБА_19 почали разом проживати в квартирі позивача по АДРЕСА_4 з 2010 року, вели спільне господарство. Свідок це точно пам`ятає, бо з 2009 року йшли судові процеси щодо виселення мешканців будинку АДРЕСА_4 (це був гуртожиток), ці події запам`яталися на все життя, вони висвітлювалися в ЗМІ. У ОСОБА_17 був приватний будинок, тому влітку вони більшість проживали в ньому, саджали там город, обробляли присадибну ділянку. Разом вони купили холодильник, телевізор, диван, хотіли зробити ремонт у квартирі. Думали продати будинок по АДРЕСА_2 та за частину коштів зробити ремонт у квартирі, а частину - віддати сину і дочці ОСОБА_17 . Також, вони купували ліки, продукти, все необхідне для життя. Коли ОСОБА_22 робили операцію, позивач давав кошти. Свідок з позивачем та ОСОБА_17 обговорювали всі питання по приватизації квартир по АДРЕСА_4 . Свідок часто була в них у гостях, заставала, коли вони готували їжу. Позивач та ОСОБА_17 хотіли зареєструвати шлюб, але не встигли, оскільки ОСОБА_17 захворіла на ковід і померла. Позивач думав, що помре раніше, а тому подарував квартиру ОСОБА_17 , хотів, щоб вона була господинею і в неї не було в подальшому проблем.

Свідок ОСОБА_11 , який є товаришом позивача, зокрема, показав суду, що в 2010 році позивач сказав свідку, що познайомився з жінкою і запросив до них у гості. Свідок тоді ходив у гості для знайомства з ОСОБА_17 в її будинок, що знаходиться по АДРЕСА_2 . Потім позивач сказав, що хоче з нею жити. Позивач та ОСОБА_19 жили в цивільному шлюбі, разом займалися господарством, в будинку по АДРЕСА_2 змінювали паркан, доглядали за будинком, саджали город. Між позивачем та ОСОБА_18 були справжні сімейні відносини, вони були гарною сім`єю, піклувалися одне про одного. Завжди були разом. Свідок неодноразово був у них в гостях, допомагав перевозити холодильник, диван. У них була така сім`я, що не завжди буває при зареєстрованому шлюбі.

Доказами, наданими позивачем, та показами свідків підтверджується, що позивач проживав з ОСОБА_6 однією сім`єю без шлюбу з грудня 2010 року до дня смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, спільне харчування, вели спільне господарство, надавали взаємну допомогу один одному.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що принцип «пропорційності», яким відповідно до статті 2 ЦПК України разом з іншими принципами зобов`язаний керуватися суд, тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Суд має врахувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою та забезпечити розумний баланс між інтересами сторін.

Так, суд враховує, що до складу спадщини входить квартира АДРЕСА_1 , яка раніше належала позивачу і була ним подарована ОСОБА_6 незадовго до її смерті. У вказаній квартирі позивач досить тривалий час проживав (з копії паспорта вбачається, що з 1997 року (а.с. 38) та проживає і на даний час. Як вказав позивач, іншого цінного рухомого чи нерухомого майна, яке б належало спадкодавцю на час відкриття спадщини, не було. Будинок АДРЕСА_2 , в якому на день смерті була зареєстрована ОСОБА_6 вона за життя подарувала сину - ОСОБА_4 .

Враховуючи наведене, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, керуючись принципом пропорційності для забезпечення розумного балансу між інтересами сторін, суд знаходить підстави для задоволення позову та встановлення факту, який просить позивач, оскільки він для позивача має юридичне значення.

Керуючись статями 2, 4, 10-13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу - задовольнити повністю.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без шлюбу з грудня 2010 року до дня смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксана Василівна, місцезнаходження: пр-т Перемоги, 120/2, м. Чернігів.

Третя особа - ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 автономний округ, російська федерація.

Третя особа - ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_7 .

Повний текст рішення складено 19.04.2023.

Суддя