ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/440/22 Номер провадження 22-ц/814/2265/23Головуючий у 1-й інстанції Богомолова Л.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»

на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2022 року у складі судді Богомолової Л. В.

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року представник ТОВ «Українські фінансові операції» звернувся до Харківського районного суду Харківської області з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 05.03.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 3771246 про надання споживчого кредиту. Згідно умов договору сума кредиту становить 20 000 грн, строк кредиту - 30 днів, дата повернення кредиту - 04.04.2021, процентна ставка - 1,90% в день у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4. цього договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача відповідно до пункту 4.2. договору, та у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація відповідно до пункту 4.3. договору.

18.10.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ « Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу № 18/10/2021, за яким позивач набув право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі до відповідача у загальному розмірі заборгованості - 65 600 грн.

На виконання договору про відступлення прав вимоги згідно вимог статей 512 - 514, 516 ЦК України на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення Укрпошта ТОВ «Українські фінансові операції» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних, однак борг не сплачено.

Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 3771246 від 05.03.2021 в розмірі 65 600 грн, з яких: 20 000 грн - сума кредиту, 45 600 грн - сума процентів за користування кредитом, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 481 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн.

На підставі розпорядження Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» (окремі суди Сумської, Харківської областей)» справу було передано на розгляд Полтавському районному суду Полтавської області.

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» суму заборгованості за договором № 3771246 про надання споживчого кредиту від 05.03.2021 в розмірі 31 400 грн, з яких: 20 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 400 грн - сума заборгованості за відсотками - штраф.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1187, 65 грн та витрати за надання правничої допомоги в сумі 2 000 грн, а всього 3 187, 65 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, який відповідачем, як позичальником, виконаний не був.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням, представник ТОВ «Українські фінансові операції» подав апеляційну скаргу та, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що посилання щодо пролонгації кредитного договору є обґрунтованими, оскільки умовами укладеного договору передбачена не тільки пролонгація за ініціативою споживача (пункт 4.2. договору), а і автопролонгація (пункт 4.3. договору).

Вказує, що за договором факторингу відповідно до статті 1048 ЦК України позивач має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку, тобто за період з 05.03.2021 до 03.07.2021.

Таким чином стягненню підлягає як заборгованість по тілу кредиту, так і проценти за користування кредитом.

Зазначає, що в рішенні суду першої інстанції відсутня інформація щодо подання відповідачем клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, а тому суд не може за власною ініціативою зменшити такі витрати одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 05 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі був укладений договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 3771246. За умовами цього договору ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу кредит в сумі 20 000 грн шляхом безготівкового перерахування коштів платіжним провайдером ТОВ ФК «Контрактний дім» за дорученням кредитодавця на платіжну картку позичальника, вказану у договорі, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, встановлених договором.

Відповідно до пункту 1.1. укладення договору відбулось за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток.

Договір було підписано споживачем ОСОБА_1 05.03.2021 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором М567346.

Згідно пункту 1.4. договору строк кредиту становить 30 днів, дата повернення кредиту вказується у графіку платежів, що є додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору.

Відповідно до пункту 1.5. кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% від суми кредиту та застосовується згідно з цим пунктом договору, а саме: у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4. цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до пункту 4.2. договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до пункту 4.3. договору.

Як вбачається з довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» № 1744 від 12.01.2022, згідно договору з ТОВ «Авентус Україна» № 087/20-П від 08.07.2020, за реквізитами платіжної картки, вказаної у договорі № 3771246 про надання споживчого кредиту, 05.03.2021 здійснено безготівковий переказ кредитних коштів відповідачу у сумі 20 000 грн (а. с. 38).

18 жовтня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 3771246 перейшло до ТОВ «Українські фінансові операції» в сумі заборгованості боржника ОСОБА_1 за основною сумою боргу 20 000 грн, сумою заборгованості за відсотками 45 600 грн, а всього 65 600 грн, тобто відбулася заміна кредитора у зобов`язанні та відповідно до статті 514 ЦК України до позивача, як нового кредитора, перейшли усі права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Спірні відносини виникли з приводу невиконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом протягом встановленого договором строку кредитування.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення вказаної статті правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Згідно частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

Згідно статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що одноразовий Ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (стаття 642 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 у електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що відповідає вимогам Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронну комерцію», «Про захист прав споживачів» та не суперечить приписам частини першої статті 205, статті 6, 207, 627-628, частини другої статті 639 ЦК України. При цьому, на виконання приписів частини першої статті 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із довідки про розрахунок заборгованості, наданої позивачем, залишок заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 20 000 грн і така заборгованість відповідачем не спростована (а. с. 33).

Окрім того, позивачем заявлена вимога про стягнення заборгованості зі сплати процентів за кредитом у розмірі 45 600 грн за період з 05.03.2021 по 03.07.2021 - за 120 днів користування кредитом.

Частиною першою статті 1048 та статтею 1054 ЦК України передбачено, що кредитор має право на одержання від позичальника процентів від суми позики (кредиту), якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентах за кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що після спливу строку кредитування, визначеному у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку частини другої статті 1050 ЦК України припиняється право кредитодавця нараховувати встановлені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку. В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання та підлягає застосування до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування.

Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відповідно до якого після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Проте, подібні правові висновки Верховного Суду не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки сторони спірного договору погодили продовження строку кредитування, як за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в пункті 1.4. - 30 днів, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному підпунктами 4.2.1.-4.2.4. пункту 4.2. договору, так і автопролонгацію - автоматичне продовження строку кредиту на наступні 90 днів поспіль в порядку, встановленому підпунктом 4.3.1. пункту 4.3. договору, згоду на застосування якої надано споживачем при укладенні договору № 3771246 про надання споживчого кредиту від 05.03.2021 (підпункт 4.3.2. пункту 4.3. договору).

Суд першої інстанції, пославшись лише на умови пролонгації строку кредиту, що передбачають наявність пропозиції (оферти) споживача щодо продовження строку користування кредитом, не звернув уваги, що пункт 4.3. договору містить іншій порядок продовження строку кредиту - його автопролонгацію, коли у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредитування продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача відповідно до підпунктів 4.2.2.-4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту протягом 90 календарних днів поспіль після закінчення 30-денного строку кредиту, встановленого пунктом 1.4. договору.

Отже, відсутність доказів пропозиції (оферти) позичальника на продовження строку кредиту та її погодження кредитодавцем, свідчить про дію умов автопролонгації кредиту згідно підпункту 4.3.1. пункту 4.3. договору, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув.

За наведених обставин погоджений сторонами строк кредитування становив 120 календарних днів та відповідно до пункту 1.5. договору у цей період застосовується стандартна процентна ставка за кредитом - 1,90% в день, на що відповідач надав свою згоду, підписуючи кредитний договір.

На час укладення договору факторингу № 18/10/2021 від 18.10.2021 заборгованість відповідача за кредитним договором № 3771246 на суму основного боргу - 20 000 грн та процентів в межах погодженого сторонами строку кредитування - 120 календарних днів на суму 45 600 грн вже існувала, тому в цьому обсязі та на умовах, встановлених кредитним договором, позивач набув право вимоги до відповідача, що належало первісному кредиторові - ТОВ «Авентус Україна».

Виходячи з наведеного рішення суду першої інстанції в частини відмови у стягненні процентів за кредитом за період з 05.04.2021 по 03.07.2021 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Українські фінансові операції» та стягнення з відповідача на користь позивача решти процентів за кредитом в сумі 34 200 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції позивачем по суті не оскаржується та залишається апеляційним судом без змін, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

За правилами частини першої, пункту 1 частини другої, частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат по справі, які у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

При цьому, визначаючи розмір витрат позивача на правничу допомогу адвоката, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відповідно до пункту 1 частини третьої цієї статті належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Заявляючи про відшкодування витрат на правничу допомогу представник позивача надав суду копію Договору № 040122-3 про надання правової допомоги від 04.01.2022, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Правес» та ТОВ «Українські фінансові операції», згідно якого сторони погодили суму гонорару адвоката у фіксованому розмірі 6 000 грн, що сплачується за підготовку та подання позовної заяви до суду, а також інших документів (у разі необхідності) у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підтвердження обсягу наданих адвокатських послуг представником позивача до суду подано звіт про надання правової допомоги згідно договору, у якому визначено види правової допомоги - збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви та складення позовної заяви, на що адвокатом витрачено 6 год вартістю 6 000 грн, а також копію платіжного доручення № 9048 від 14.01.2022, що підтверджує сплату позивачем адвокатському об`єднанню «Правес» 6 000 грн (а. с. 58-62).

Разом з тим, беручи до уваги те, що докази по справі знаходились у позивача, що не вимагало значного часу для їх збирання та підготовки, а предмет спору не є складним, таким, що потребує ретельного аналізу законодавства та судової практики, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та не відповідає принципам співмірності та справедливості. Виходячи з об`єму наданих позивачу адвокатських послуг та витраченого адвокатом часу у справі незначної складності, враховуючи також критерії реальності та розумності вартості адвокатських послуг, компенсації позивачеві підлягають витрати на правничу допомогу по справі в сумі 3 000 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» - задовольнити частково.

Заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2022 року в частині відмови у стягненні процентів за кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» в частині стягнення процентів за кредитом задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» проценти за договором № 3771246 про надання споживчого кредиту від 05.03.2021 за період з 05 квітня 2021 року по 03 липня 2021 року в сумі 34 200 грн.

В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості за договором № 3771246 про надання споживчого кредиту від 05.03.2021 в розмірі 20 000 грн - основного боргу та 11 400 грн - заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 05 березня 2021 року по 04 квітня 2021 року заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2022 року залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» понесені витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 6 202,50 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Ю. В. Дряниця

Л. І. Пилипчук