Справа № 464/658/23
пр.№ 2/464/618/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13.04.2023 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Лісовської Т.Ю.,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

позивачка ОСОБА_1 08.02.2023 звернулась в суд із позовом до відповідачки ОСОБА_2 , у якому просить визнати її такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона проживає у вказаній квартирі на підставі витягу з рішення №761 від 30.12.1988. Згідно із довідкою про склад сім`ї, виданої ТзОВ «Управлінська компанія «Комфорт» від 18.01.2023 №6, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: вона, як основний квартиронаймач; ОСОБА_3 - її син; ОСОБА_4 - її дочка; ОСОБА_5 - внучка; ОСОБА_6 - внучка та відповідачка ОСОБА_2 - її дочка. Разом з тим, відповідачка ОСОБА_2 не проживає у квартирі понад один рік без поважних причин, про що складено акти №206 від 15.08.2022, №240 від 21.11.2022 та №3 від 16.01.2023. Перешкод у користуванні квартирою відповідачці ні вона, ні інші члени сім`ї не чинили та не чинять, вона не оплачує житлово-комунальні послуги, не бере участі в утриманні житла, її особистих речей в квартирі немає. Факт реєстрації відповідачки у вказаній вище квартирі порушує її права на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена оформити субсидію, а також провести приватизацію квартири, так як для цієї процедури необхідна присутність усіх зареєстрованих у квартирі осіб. Таким чином, позивачка вважає, що наявні підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право користування вказаною вище квартирою.

Ухвалою від 28.02.2023 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у такому, просила позов задовольнити, не заперечила щодо ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась повторно, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи.

Враховуючи повторну неявку відповідачки в судове засідання та відсутність заперечень сторони позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивачки, показання свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 , 30.12.1988 була надана для проживання, як основному квартиронаймачу, ОСОБА_1 із сім`єю з 4 осіб (вона, дві дочки, син) згідно із витягом із рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів №761 від 30.12.1988 (а.с.5).

Згідно із довідкою про склад сім`ї, виданою ТзОВ «Управлінська компанія «Комфорт» від 18.01.2023 №6, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (основний квартиронаймач), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дочка), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (внучка), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (внучка) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (дочка) (а.с. 6).

Відповідно до актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 15.08.2022 №206, від 21.11.2022 №240, від 16.01.2023 №3, складених комісією ТзОВ «Управлінська компанія «Комфорт», з участю сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відповідачка ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , понад один рік (а.с. 7, 8, 9).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надала показання про те, що відповідачка ОСОБА_2 є її матір`ю, однак востаннє мати проживала у квартирі у 2008 році. Її з дитинства виховувала бабця ОСОБА_1 та у всьому допомагала. Їй відомо, що мати ОСОБА_2 із чоловіком проживає у іншому місці, однак де саме не знає. У квартирі АДРЕСА_1 вона проживає разом з бабцею та тіткою. У вказаній квартирі ОСОБА_2 не проживає, її особистих речей у квартирі немає.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 Житлового кодексу України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71,72 Житлового кодексу України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 Житлового кодексу України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі№ 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, від 22 грудня 2021 року у справі № 758/12823/17, від 19 січня 2022 року у справі №344/9319/19.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування нею, поважних причин непроживання чи доказів щодо чинення їй перешкод у користуванні такою, суду не надано. Таким чином, позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 про визнання відповідачки ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставними та обґрунтованими, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 13, 81, 89, 263 - 265 ЦПК України,

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 073 (одну тисячу сімдесят три) грн 60 коп судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 18.04.2023.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП не надано, АДРЕСА_2 .

Суддя Д.Ю. Теслюк