Справа № 522/879/22-Е
Провадження № 2/522/1749/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Гаркуші Є. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.2021, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г. В. за реєстровим №. 2398. У зазначеній квартирі зареєстровані з 30.04.2004 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.09.2002 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та з 02.09.2002 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які у даній квартирі не проживають орієнтовно з червня 2013 року. Також у квартирі зареєстрований ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який не проживає в ній з жовтня 2021 року. Указує, що реєстрація відповідачів у належній йому квартирі створює позивачу надмірний тягар по сплаті комунальних платежів.

Ухвалою суду від 15 лютого 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Сторони у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

У матеріалах справи міститься заява представника позивача - адвоката Галайчук Г. С. про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, у заяві представник просила позов задовольнити.

07.07.2022 на електронну адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про розгляд справи за його відсутністю та визнання позову, проте указана заява є такою, що підлягає поверненню особі, яка її подала без розгляду з підстав, передбачених ч. 4 ст. 183 ЦПК України, оскільки вона не скріплена електронним підписом відповідача. Також заява не містить і власноручного підпису особи, що її подала.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.2021, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г. В. за реєстровим № 2398, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 серпня 2021 року, індексний номер 272621634.

Відповідно до акта приймання-передачі від 31.08.2021, відповідно до договору купівлі-продажу від 31.08.2021, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г. В. за реєстровим № 2398, АТ «Альфа-Банк» передав, а ОСОБА_1 прийняв квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з відомостями Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № П1-221194-ю/л, у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані такі особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 30.04.2004; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації 02.09.2002; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації 02.09.2002. Також у квартирі з 02.09.2002 зареєстрований ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчать відомості з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень цих норм, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

У разі, коли право власності на житло переходить до нового власника житла, новий власник має право вимагати визнання колишнього власника майна таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення колишнього власника житла (ст. 346 ЦК України).

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Статтею 5 ЦПК України визначені способи захисту, які застосовуються судом під час здійснення правосуддя.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника (особу,яка порушила ці права).

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в ст. 16 ЦК, згідно з п. 1 ч. 2 якої одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що рівною мірою означає як наявність права, так і його відсутність або і відсутність обов`язків.

Тобто, за змістом зазначеної норми обрання способу захисту свого порушеного права та права визначення предмету та правових підстав позову, законом надано виключно позивачеві і суд без його згоди не може їх змінити.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно роз`яснень, викладених в пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. Конституції України, ст.41 Конституції України, ст. 316-319 ЦК України), то власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом (ч. 1 ст. 346 ЦК України), що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації.

Як слідує із матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою власником якої він є, позивач правовими підставами позову визначає норми Цивільного законодавства, які регламентують, в цілому, загальне право власника на користування належним йому майном та усунення перешкод в його користуванні.

Між тим, свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі створюють позивачу перешкоди у користуванні квартирою, а він як її власник, має на меті зняти відповідачів з реєстраційного обліку та не має іншого шляху для усунення перешкод, як визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Факт переходу права власності на квартиру до іншої особи не є безумовною підставою для визнання осіб, які там зареєстровані, такими що втратили право користування нею.

Статтями 41, 47 Конституції України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності визнання осіб такими, що втратили право користування ним є фактичним втручанням у право на житло згідно з статтею 8 Конвенції, і таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету.

У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) сформулювала висновки про основні принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, у справах з приводу користування житловими приміщеннями.

Так, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умови, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

При цьому, матеріали справи не містять доказів наявності у відповідачів іншого житла.

Таким чином, у разі задоволення позову не буде дотриманий баланс між захистом права власності позивача на квартиру та права користування цією квартирою відповідачами, які не є членами його сім`ї, проте зареєстровані у цій квартирі.

За таких обставин, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 12, 76-81, 263, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування майном відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 19.04.2023.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА