Справа № 203/5404/21
Провадження № 2/0203/177/2023
УХВАЛА

19 квітня 2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сядро Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи питання про прийняття до розгляду зміненої редакції позовної заяви, якою збільшені позовні вимоги, за заявою позивача від 27.02.2023 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрій Сергійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

10.12.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрій Сергійович, в якому позивач просить суд:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №18157, вчинений 16.07.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс».

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2021 року, цивільну справу №203/5404/21, провадження №2/0203/1682/2021, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М., яка передана канцелярією суду 13.12.2021 року.

Ухвалою суду від 20.12.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

У чергове судове засідання, призначене на 19.04.2023 року, учасники справи не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

При цьому позивач, треті особи подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача не подавав до суду будь-яких заяв чи клопотань щодо участі у судовому засіданні, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав.

Станом на 19.04.2023 року по справі залишається невирішеною заява позивача про збільшення позовних вимог від 27.02.2023 року, подана до суду засобами електронного зв`язку.

Суд на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України дійшов висновку про розгляд заяви позивача про збільшення позовних вимог за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши доводи позивача та матеріали справи, проаналізувавши норми ЦПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач звернулася до суду з позовною заявою 10.12.2021 року.

Ухвалою суду від 20.12.2022 року цивільну справу було призначено до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та перше судове засідання було призначено судом на 10.02.2022 року о 15:00 годині.

Водночас заяву про збільшення позовних вимог, складену 19.04.2022 року, позивач подала до суду засобами електронного зв`язку 27.02.2023 року та долучила до неї докази сплати судового збору у розмірі 992,40 грн (копія квитанції №ПН3069460 від 31.03.2022 року на суму 992,40 грн міститься в матеріалах цивільної справи №203/5404/21) за вимогу майнового характеру станом на момент складання заяви.

Також суд встановив, що у клопотанні про відкладення судового засідання від 07.07.2022 року позивач зазначила, що 19.04.2022 року вона звернулась до приватного виконавця із запитом про надання відомостей/звітів про направлення коштів на користь стягувача. Проте, вказана відповідь не надійшла, бо приватний виконавець перебуває на службі в ЗСУ. У клопотанні позивач повідомила суд про свій намір стягнути з відповідача кошти, які він отримав в рамках виконавчого провадження, але заяву про збільшення позовних вимог, складену 19.04.2022 року, до суду не надала.

Також у заяві про збільшення позовних вимог від 27.02.2023 року позивач жодним чином не обґрунтувала суду підстави звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог, складену 19.04.2022 року, після проведення першого судового засідання 10.02.2022 року, та після повідомлення про намір збільшити позовні вимоги у клопотанні від 07.07.2022 року про відкладення чергового судового засідання, призначеного на 07.07.2022 року.

При цьому позивач не надіслала на адресу суду клопотання про поновлення строку звернення до суду із такою заявою з доказами неможливості її подання до першого судового засідання 10.02.2022 року або після повідомлення суду про свій намір збільшити позовні вимоги 07.07.2022 року, із зазначенням причин поважності пропуску процесуального строку, встановленого законом, з огляду на вимоги ст. ст. 49, 126, 127 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є , зокрема, верховенство права , повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін , диспозитивність , пропорційність.

Відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до положень ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року, справа № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 квітня 2019 року у справі № 369/11526/16-ц (провадження № 61-44511св18), при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Суд зазначає, що порядок повернення судового збору регламентований, зокрема ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI та Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Аналіз викладеного вище вказує, що нормами ЦПК України визначено право позивача на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, зокрема, до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд, враховуючи конкретні обставини справи та вимоги заяви позивача, розцінює її як заяву про збільшення позовних вимог. Суд враховує і те, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) учасників справи, а позивач пропустила встановлений законом строк на подання заяви про збільшення позовних вимог, бо подала її після першого судового засідання, призначеного на 10.02.2022 року. При цьому позивач не подала до суду клопотання про поновлення строку на подання заяви про збільшення позовних вимог та не зазначила суду, не обґрунтувала жодним чином причини поважності пропуску процесуального строку на подання зміненої редакції позовних вимог, якою збільшено позовні вимоги, не просила суд поновити пропущений з поважних причин строк.

З огляду на викладене вище та на підставі положень ст. ст. 49, 126, 127 ЦПК України суд вважає за необхідне залишити без розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог.

Крім того, з приводу вирішення питання про повернення позивачу сплаченого судового збору, суд бере до уваги викладені вище норми ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, та доходить висновку про необхідність повернення позивачу, сплаченого судового збору у розмірі 992,40 грн (копія квитанції №ПН3069460 від 31.03.2022 року на суму 992,40 грн міститься в матеріалах цивільної справи №203/5404/21). При цьому суд зазначає, що органом, який має здійснити повернення сплаченого позивачем судового збору у розмірі 992,40 грн з Державного бюджету України є Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, (ГУК у Дн-кiй обл/Центр.р/ 22030101).

Керуючись ст. ст. 2, 10-13, 49, 121, 126, 127, 178-180, 197, 260, 261, 274-279, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача про збільшення позовних вимог від 27.02.2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрій Сергійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, залишити без розгляду.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Челюскіна, буд. 1; код за ) повернути з Державного бюджету України позивачу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання заяви про збільшення позовних вимог від 27.02.2023 року, складеної 19.04.2022 року, у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) (копія квитанції №ПН3069460 від 31.03.2022 року на суму 992,40 грн міститься в матеріалах цивільної справи №203/5404/21).

Роз`яснити позивачу право звернутися до суду з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на подання заяви про збільшення позовних вимог з наведенням поважності причин, які стали підставою для пропуску відповідного строку, що не перешкоджає повторному зверненню до суду з відповідною заявою, або з новим позовом про стягнення коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Ф.М. Ханієва