Справа № 201/4435/23
Провадження № 2/201/1910/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 червня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у реалізації прав власника, шляхом виселення з домоволодіння, без надання іншого житлового приміщення.

У своєму позові ОСОБА_1 зазначила, що у 1995року за Договором купівлі - продажу її батьком було набуто 20/100 (двадцять сотих) частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яким тимчасово користувався її рідний брат ОСОБА_3 , після розірвання шлюбу у 2016 році. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько. На підставі Свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 24.02.2023 року їй належать 20/100 (двадцять сотих) частин домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , розташоване на земельних ділянках за адресою АДРЕСА_2 , кадастровий номер :03:180:0060; кадастровий номер :03:180:0061; кадастровий номер :03:180:0062; кадастровий номер :03:180:0063 які належать позивачці на підставі Свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 02.12.2022року. Після загибелі її брата на війні 13.10.2022 , позивачка дізналася що він одружений із відповідачкою ОСОБА_2 .. На похороні брата відповідачка ОСОБА_2 пообіцяла звільнити домоволодіння, та потім повідомила що має намір придбати домоволодіння, але згодом, відмовилась. Належним чином реалізувати своє право на володіння та користування майном позивачка не може, оскільки відповідачка ОСОБА_2 , яка зареєстрована за іншою адресою, проживає у домоволодінні та чинить їй у цьому перешкоди, не допускаючи її та її сім`ю до житла. Добровільно звільнити займане приміщення відповідачка відмовляється.На вимогу звільнити домоволодіння пообіцяла зустріч в суді, протиправно захопила земельні ділянки та домоволодіння. З цього приводу 26.12.2022 позивачка ОСОБА_1 звернулася до відділення поліції № 5ДРУП ГУ НП в Дніпропетровській області із заявою про незаконне заволодіння її домоволодінням, за фактом чого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №6 внесене до ЄДРДР 24.01.2023р. на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 1-кс/201/38/2023 від 05.01.2023. З підстав наведеного, позивачка просить суд: ухвалити рішення, якимзобов`язати відповідачкуОСОБА_2 , усунути перешкодиОСОБА_1 у реалізації її прав власника користуватися та розпоряджатися домоволодінням та земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 з домоволодіння, без надання іншого житлового приміщення.

Позивачка подала до суду заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за адресою її місця реєстрації, причини неявки не повідомила.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першоюстатті 9 Конституції Україниє частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК,стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованоїЗаконом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2ст. 247 ЦПК.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння та земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка чинить позивачці перешкоди у доступі до домоволодіння, що підтверджується копією витягу з ЄРДР кримінального провадження №6 внесене 24.01.2023р. за зверненням позивачки з цього приводу до ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Також встановлено, що у кримінальному провадженні №6 внесене до ЄРДР 24.01.2023р. запротокольовано допит свідка ОСОБА_4 , проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , який повідомив, що за адресою: АДРЕСА_1 більше п`яти років проживав брат позивачки ОСОБА_5 з дружиною ОСОБА_6 з якою розлучився. Потім проживав з іншою жінкою. Перед загибеллю одружився з жінкою на ім`я ОСОБА_7 , яка продовжила проживати у квартирі АДРЕСА_4 з іншим чоловіком на ім`я ОСОБА_8 .

Факт того, що відповідачка ОСОБА_2 не зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується відповіддю з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, відповідно до якої ОСОБА_2 згідно вказаної адреси не значиться, та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтями 317, 319 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись цим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на житло в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року в справі № 6-158цс1

Велика Палата Верховного Суду у пункті 33 постанови від 04 вересня 2019 року по справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19) встановила, що: «одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права…».

У постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 709цс16 та у справі № 6-2931цс16 від 15 травня 2017 року зроблено висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, як постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Статтею 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Оскільки право власності позивачки на 20/100 (двадцять сотих) частин домоволодіння що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є незаперечним та таким, що набуто з правових підстав, відповідач ОСОБА_2 , не має права перешкоджати позивачці належним чином реалізувати своє право на володіння та користування майном.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим захистити порушене право позивачки, усунути їй перешкоди у здійсненні права власності на володіння та користування її житловим домоволодінням та земельними ділянками кадастровий номер :03:180:0060; кадастровий номер :03:180:0061; кадастровий номер :03:180:0062; кадастровий номер :03:180:0063 за адресою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , із вказаного житлового домоволодіння,без надання іншого житлового приміщення.

Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.263, 265 ЦПК України,ст.ст.16,317, 319,321,383, 391, 405 ЦК України, ст. 41 Конституції України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , перешкоди у здійсненні права власності на володіння та користування 20/100 (двадцять сотих) частин домоволодіння та земельними ділянками кадастровий номер :03:180:0060; кадастровий номер :03:180:0061; кадастровий номер :03:180:0062; кадастровий номер :03:180:0063, за адресою АДРЕСА_1 , шляхом виселення, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 з домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1 073,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев