Справа № 729/182/22
2/729/11/23 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2023 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Кузюри В.О.,

за участі секретаря Ященко Л.В.

позивача, відповідача ОСОБА_1

представника позивача , відповідача ОСОБА_2

відповідача, позивача ОСОБА_3

представника відповідача, позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на об"єкт нерухомості , що був придбаний під час шлюбу -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 зверулася до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину будівлі магазину , що розташований в АДРЕСА_1 .

Свої вимги обгрунтовує тим, що 25.06.2005 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3 , який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бобровицького районного управління юстиції Чернігівської області , актовий запис № 43.

В період шлюбу за спільні кошти сторонами на підставі договору купівлі- продажу від 30.05.2014 року посвідченого приватним нотаріусом Бобровицького районного нотаріального округу було придбано будівлю магазину , що розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно п.1 договору купівлі-продажу мавгазину ОСОБА_3 придбав будівлю магазину, що розташований в АДРЕСА_1 за ціною 71689 грн.( п.2 договору) . Згідно п.8 договору купівлі-продажу він посвідчився нотаріусом за наявності згоди дружини покупця ОСОБА_1 .

Придбаний сторонами магазин був зареєстроваапний у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно , про що 30.05.2014 року зроблений відповідний запис за № 5844169, що підтверджується витягом № 22367838 від 30.05.2014 року.

Так як магазин придбаний в період шлюбу за спільні кошти , то він є спільною власністю подружжя , тому просить визнати за нею право на 1/2 частину магазина.

Відповідач ОСОБА_3 надав відзив на позов в якому заперечує щодо задоволення позову , так як вважає , що майно придбане за кошти , які є його особистими, а тому подав зустрічний позов в якому просить визнати магазин , що розташований в АДРЕСА_1 його особистою приватною власністю . Свою вимогу обгрунтовує тим, що на час придбання магазину у них з відповідачкою не було достатньої суми коштів для придбання магазину , необхідну суму коштів надав йому брат ОСОБА_5 в борг .Отже ці кошти після отримання позики перейшли у його власність , а тому купуючи магазин , він придбав майно за особисті кошти ,тобто магазин є його особистою власністю, хоча і набутий під час шлюбу , що розташований в АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник вимоги підтримали , просять їх задовольнити , оскільки магазин є спільною власністю подружжя та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину магазину, в задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити . При цьому позивачка пояснила, що в 2013 році вони з відповідачем прийняли рішення придбати будівлю магазину для забезпечення інтересів сім"ї, а саме для ведення торгівельної діяльності та домовилися з продавцем . На той час магазин був недобудований та не введений в експлуатацію , тому в присутності свідків , позивач та відповідач домовилися про умови продажу та передали продавцю магазину та його дружині свої спільні кошти в рахунок вартості магазину , про що всі присутні засвідчили своїми підписами факт передачі коштів в сумі 280 000 грн.. Фактично добудовували магазин вже позивачка з відповідачем та займалися оформленням документів . Коли все було готово , в нотаріальній конторі був укладений договір купівлі -продажу . При оформленні договору були присутні позивач як дружина покупця та дружина продавця , щоб засвідчити , що не заперечують щодо укладення такого договору . В подальшому позивач як фізична особа підприємець здійснювала в даному магазині торгівельну діяльність. Відповідач не був на той час підприємцем , проте також працював в магазині. Доходи від діяльності витрачалися на спільні потреби сім"ї. Останні п"ять років торгівельною діяльністю займалась лише позивачка.Наприкінці січня 2022 року відповідач почав чинити перешкоди в користуванні магазином , вивіз товари, обладнання на загальну суму 300000 грн. , а тому позивачка вимушена звернутися до суду. Щодо розписки відповідача , то ні про яку позику їй не відомо, вважає, що ця розписка з"явилася вже після подання нею позову.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник вимоги ОСОБА_1 не визнали , вимоги зустрічного позову підтримали , просять їх задовольнити. При цьому відповідач зазначив, що коли вони з ОСОБА_1 вирішили придбати магазин , то вони не мали достатньої суми для придбання магазину, оскільки на той час також будували дім , була мала дитина, ОСОБА_6 була вагітна . Тому він звернувся до свого брата ОСОБА_7 , щоб той позичив йому кошти. На той час ОСОБА_7 вже мав гарні доходи від підприємницької діяльності , тому погодився та надав в борг 320000 грн. для покупки магазину, про що відповідач написав розписку. Отже ці кошти перейшли в його особисту власність. Саме на ці кошти був придбаний магазин , тобто він є його особистою власністю , а не спільною власністю подружжя і тому просить відмовити в позові ОСОБА_1 , а його вимоги задовольнити. На запитання суду вказав , що магазин придбаний в інтересах сім"ї , діяльність в магазині здійснювали спільно з дружиною, він возив товар , ОСОБА_6 займалася питаннями щодо торгівельної діяльності , кошти отримані в прибуток витрачались в інтересах сім"ї.

Як позивач ОСОБА_1 , так і відповідач ОСОБА_3 зазначили в своїх поясненнях, що на момент укладення договору проживали однією сім"єю , між ними на той час були гарні стосунки , намагалися все робити для забезпечення сім"ї, дітей .

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , досліджені письмові докази.

Свідок ОСОБА_8 пояснила в судовому засіданні , що вона була представником продавця під час укладення договору купівлі- продажу магазину , що в АДРЕСА_1 . Особисто вона не брала жодних коштів, так як це велика сума готівки , покупець ОСОБА_3 особисто передавав кошти продавцю. Вона лише посвідчувала своїм підписом факт купівлі-продажу .

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 звертався до її покійного чоловіка ОСОБА_5 з проханням надати в борг кошти , для придбання магазину. Чоловік надав йому гроші під розписку в її присутності, про що вона засвідчила своїм підписом цей факт.

Відповідно до даних свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 25.06.2005 року ( а.с. 13).

Відповідно до договору купівлі продажу від 13.05.2014 року ОСОБА_10 продав , а ОСОБА_3 придбав магазин , що знаходиться в АДРЕСА_1 . ОСОБА_10 продав магазин за згоди дружини ОСОБА_11 , а ОСОБА_3 придбав магазин за згоди дружини ОСОБА_1 ( а.с.16,17). Згідно договору кошти повністю сплачені продавцю покупцем до підписання договору.

Магазин , що був придбаний ОСОБА_3 зареєстрований за ним на праві власності ( а.с. 18).

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_1 зареєстрована як ФОП з 03.04.2012 року (а.с.40) та здійснювала торгівельну діяльність в магазині по АДРЕСА_1 до січня 2022 року , що не заперечував і відповідач в судовому засіданні , а також в ході перевірки заяви ОСОБА_1 працівниками поліції , в поясненнях яким він вказав , що вони вели з нею спільний бізнес ( а.с. 27).

Згідно даних свідоцтва про державну реєстравцію ФОП , ОСОБА_3 він з 05.11.1999 року зареєстрований як ФОП, вид діяльності - діяльність автомобільного вантажного транспорту ( а.с. 86) , як вказав на момент придбання магазину діяльність припинив до 2022 року , коли знову відновив.

Згідно розписки від 27.05.2014 року , яку надав ОСОБА_3 ОСОБА_5 він взяв в останнього в борг 320000 грн. для розширення підприємницької діяльності та купівлі магазину, що в АДРЕСА_1 ( а.с. 124).

Згідно угоди від 24.09.2013 року ОСОБА_10 в присутності свідків отримав від ОСОБА_3 280000 грн. в рахунок вартості магазину , що по АДРЕСА_1 та після добудови магазину зобов"язався укласти договір купівлі - продажу . При передачі коштів були також присутні дружина ОСОБА_10 та дружина ОСОБА_3 (а.с. 116) .

Розглянувши позовні заяви , заслухавши сторони та їх представників, свідків та дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку.

Згідно Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу , визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними ( ст.63 СК України).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ст.65 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу ( ч.1 ст.69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором( ст.70 СК України).

Статтею 57 СК України визначено яке саме майно є особистою власністю подружжя . До даного переліку не включено грошові кошти отримані в позику, борг, кредит , отже майно придбане на кошти отримані в борг, кредит, позику є спільним майном подружжя. Як вказав відповідач ОСОБА_3 кошти в борг він отримав для придбання магазину та розширення бізнесу , при цьому магазин був придбаний для використання з метою отримання доходу для забезпечення інтересів сім"ї , підприємницька діяльність здійснювалася подружжям спільно в інтересах сім"ї. Отже, грошові кошти, отримані одним з подружжя за кредитним договором, укладеним в інтересах сім`ї, слід вважати спільними коштами подружжя, а майно, набуте подружжям за час шлюбу за кошти, які отримані за договором позики, укладеним одним з подружжя, які ним використано в інтересах сім`ї та підлягає поділу між ними у рівних частинах..

Враховуючи положення ч.4 ст.65 СК України ОСОБА_3 вправі при проведенні поділу спільного майна подружжя включити до переліку майна , що підлягає поділу боргове зобов"язання , оскільки договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Сукупність наданих позивачем на розгляд суду доказів свідчить про те, що джерелом набуття спірного майна були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя. Відповідач належних та допустимих доказів для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя та придбання спірного майна виключно за його особисті кошти не надав.

Враховуючи вищезазначене позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, в позові ОСОБА_12 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 263-265,268 ЦПК України ,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будівлі магазину , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , заагальною площею 90, 6 кв.м. , номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 5844169 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будівлі магазину , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , заагальною площею 90, 6 кв.м. , номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 5844169 .

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на об"єкт нерухомості , що був придбаний під час шлюбу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд..

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач , відповідач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач, позивач - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований в АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2

Суддя :

Повний текст рішення складено 15.06.2023 р.