ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 квітня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/2338/22

Головуючий у першій інстанції - Хоменко Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/593/23 , № 22-ц/4823/592/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна»,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 січня 2023 року та на додаткове рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення страхового відшкодування,-

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просили:

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 18 000 грн 00 коп.;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 4 413 грн 70 коп., три відсотки річних у розмірі 264 грн 82 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 140 грн 41 коп., а всього 5 813 грн 93 коп.;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500 грн 00 коп.;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 18 000 грн. 00 коп.;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_2 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 4 413 грн 70 коп., три відсотки річних у розмірі 264 грн 82 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 140 грн 41 коп., а всього 5 813 грн 93 коп.;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500 грн 00 коп.

Позов обґрунтовували тим, що 21 листопада 2021 року близько 16 год 35 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «SUBARU FORESTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , рухаючись в м. Чернігові у напрямку від виїзду з міста до м. Славутича біля повороту до с. Трисвятська Слобода, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 21.11.2021 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000561 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 , як володільця транспортного засобу на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ CK «Універсальна» згідно Полісу №АР204305867.

Позивачами на адресу ПрАТ CK «Універсальна» надіслано заяву з долученням необхідних документів про виплату їм, як батькам загиблого страхового відшкодування, для кожного із заявників по 36 000 грн моральної шкоди, на загальну суму 72 000 грн.

За вказаною заявою про виплату страхового відшкодування відповідачем відкрито страхову справу № 103980. Листом ПрАТ CK «Універсальна», повідомила про прийняття рішення про виплату страхового відшкодування для потерпілих осіб у розмірі 36 000 грн, тобто по 18 000 грн кожному, що становить 50% від заявленої суми моральної шкоди. В обґрунтування відмови страховик посилається на наявність провини ОСОБА_4 у настанні дорожньої транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 30.06.2022, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000561 від 21.11.2021 закрито, оскільки в даній дорожній обстановці з моменту виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля марки «SUBARU FORESTER», державний номерний знак НОМЕР_2 , не мав технічної можливості уникнути наїзду па пішохода.

Зазначали, що в постанові про закриття кримінального провадження відсутня інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Указували, що, оскільки ні умислу, ні грубої необережності потерпілого пішохода не доведено, розмір регламентної виплати передбачений спеціальним законом, а її зменшення страховиком на підставі загальної правової норми ч. 2 ст. 1193 ЦК України є неправомірним та безпідставним.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 січня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Універсальна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 18 000 грн 00 коп., 4 413 грн 70 коп. пені, три відсотки річних у розмірі 264 грн 82 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 140 грн 41 коп., а всього 23 818 грн 93 коп.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Універсальна» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 18 000 грн 00 коп., 4 413 грн 70 коп. пені, три відсотки річних у розмірі 264 грн 82 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 140 грн 41 коп., а всього 23 818 грн 93 коп.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Універсальна» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 2 481 грн.

20.01.2023 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, а саме про стягнення з ПрАТ «СК «Універсальна» на їх користь понесених у зв`язку з розглядом справи судових витрат на професійну правничу допомогу по 6500 грн кожному.

Додатковим рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2023 року стягнуто з ПрАТ «СК «Універсальна» на користь ОСОБА_1 4000 грн в рахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу; стягнуто з ПрАТ «СК «Універсальна» на користь ОСОБА_2 4000 грн в рахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Універсальна» просить скасувати:

- рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 січня 2023 року та ухвалити нове, відповідно до якого відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- додаткове рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2023 року та ухвалити нове, відповідно до якого відмовити у задоволенні витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд неповно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення судового спору, неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду на узгоджуються з обставинами справи.

Заявник зазначає, що дії пішохода ОСОБА_4 безпосередньо перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, у даному випадку наявна груба необережність потерпілого, яка сприяла виникненню шкоди та є у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. ОСОБА_4 порушив низку правил дорожнього руху, в його організмі виявлено 4 г/л етанолу.

Вважає, що суд безпідставно не застосував ч. 2 ст. 1193 ЦК України із посиланням на правовий висновок Верховного Суду.

Як на підставу для зменшення суми страхового відшкодування на 50% посилається на п. 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Звертає увагу, якщо колегія суддів дійде висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та скасує рішення від 19.01.2023, то відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України будуть відсутні підстави й для стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, які стягнуті додатковим рішенням.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та непереконливими.

Указують, що поділ відповідальності відповідачем міг враховуватися у разі чіткого встановлення факту наявності умислу потерпілого або непереборної сили, а не звичайної необережності. При цьому інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди в постанові про закриття кримінального провадження відсутня.

Звертають увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Позивачі зазначають, що відповідно до правової позиції Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 369/13458/20 обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки. Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки.

Вважають, що відповідач належних та достатніх доказів на підтвердження грубої необережності в діях загиблого не надав, адже саме по собі посилання в постанові про закриття кримінального провадження на те, що ДТП трапилася у зв`язку з тим, що потерпілий перебував на смузі руху автомобіля, чим порушив ПДР не є підставою для висновку про грубу необережність загиблого у ДТП.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачам володільцем джерела підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди смертю сина завдана моральна шкода.

Відповідачем не доведено, що ДТП трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за встановлених судами обставин не виключається.

Виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність померлого внаслідок ДТП ОСОБА_4 , який порушив ПДР України, що стало причиною та умовою виникнення події ДТП та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням наслідків ДТП.

Загальний розмір страхового відшкодування стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Цей розмір страхового відшкодування є мінімальним. Вказані норми є імперативними та відповідають меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які є джерелом підвищеної небезпеки.

Зазначив, що позивачі мають право отримати від відповідача по даному страховому випадку 72 000 грн (12 х 6 500 грн (розмір мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку), тобто по 36 000 грн. кожному з позивачів.

Оскільки відповідачам було виплачено лише по 18 000 грн. кожному, тобто лише половину вказаної суми, їх вимоги щодо виплати решти суми по 18 000 грн. кожному є обґрунтованими та законними.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що 21.11.2021 близько 16 год. 35 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «SUBARU FORESTER», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись з м. Чернігова у напрямку від виїзду з міста до м. Славутича біля повороту до с. Трисвятська Слобода здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . В результаті ДТП ОСОБА_5 загинув на місці пригоди.

25.11.2021 видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , відповідно до якого ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 28 років, про що 25.11.2021 складено відповідний актовий запис № 114 (а.с. 15).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «SUBARU FORESTER», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_3 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів ПАТ «СК «Універсальна», згідно полісу № АР204305867.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 виданого 10.08.1993 його батьком є ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 (а.с. 14).

23.12.2021 представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_6 (а.с. 17-18) звернувся до ПрАТ «СК «Універсальна» із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування для батька потерпілого ОСОБА_1 - моральну шкоду 36 000 грн; для матері потерпілого - ОСОБА_2 моральну шкоду 36 000 грн (а.с. 8).

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Чернігівській області від 30 червня 2022 року, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000561 від 21 листопада 2021 року закрито, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою встановлено, що за вказаних обставин, які передували настанню події даної ДТП і в умовах місця події водій ОСОБА_3 своєчасно виконуючи п. 12.3. ПДР України, не мав технічної можливості уникнути ДТП та його дії не перебувають у причинному зв`язку з настанням даної події ДТП. Зазначено, що при судово-токсилогічній експертизі крові від трупа ОСОБА_4 , етанол виявлено в концентрації 4,0 г/л, що у живої людини може відповідати тяжкій алкогольній інтоксикації (а.с 30-32).

25.07.2022 листом-відповіддю начальник відділу врегулювання збитків в особистому страхуванні ПАТ «СК «Універсальна» повідомив позивачів, що оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубої необережності потерпілого, а водій своєчасно виконуючи п.12.3 ПДР України не мав технічної можливості уникнути ДТП (згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи по дослідженню обставин і механізму ДТП), відповідно Страховиком було прийнято рішення щодо зменшення суми відшкодування моральної шкоди на 50%. Ліміт відповідальності страховика за завдану моральну шкоду складає 72000,00 грн. (12*6500,00 грн.=72000,00 грн.)*50%=36000,00 грн (а.с. 33).

Відповідно до страхового акту ПрАТ «СК «Універсальна» № 112340/1 від 25.07.2022, складеного відносно справи №112340 за заявою від 28.12.2021 комісія дійшла висновку, що заявлена подія є страховим випадком, сума страхового відшкодування - 36 000 грн (а.с. 113).

Наказом ПрАТ «СК «Універсальна» № 112340/1/1 про виплату (перерахування) страхового відшкодування від 25.07.2022 сума нарахована до виплати становить 36 000 грн (а.с. 114).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Відповідно до статті 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20 обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди;подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що ДТП трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність померлого внаслідок ДТП ОСОБА_4 , який порушив ПДР України, що стало причиною та умовою виникнення події ДТП та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням наслідків ДТП.

Судом встановлено, що водій своєчасно виконуючи п. 12.3 ПДР України не мав технічної можливості уникнути ДТП, пішохід який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, нехтуючи заходами безпеки дорожнього руху, не впевнився у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху.

ДТП відбулося за обставин, коли автомобіль наїхав на пішохода, який у стані алкогольного сп`яніння знаходився у на проїжджій частині дороги, що свідчить про те, що останній допустив необережність через нехтування правилами дорожнього руху.

Відповідно до пункту 4.14 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; в) допускати самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину; г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження; ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху; д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку.

Відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно частини третьої статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу (витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо), у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Отже, суд може зменшити розмір шкоди на підставі частини другої статті 1193 ЦК України в разі встановлення, що виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність потерпілого.

Разом з тим, відповідно до статті 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, у сукупності не може бути меншим, ніж 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Усім особам, які відповідно до зазначеної статті мають право на відшкодування моральної шкоди, це відшкодування виплачується рівними частинами.

Це узгоджується з правовим висновком викладеним у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 445/370/19, від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20.

Таким чином, суд ґрунтовно врахував, що загальний розмір страхового відшкодування стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Цей розмір страхового відшкодування є мінімальним. Вказані норми є імперативними та відповідають меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які є джерелом підвищеної небезпеки.

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, що розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, який позивачі мають право отримати від відповідача по даному страховому випадку, становить і не може бути меншим 72 000 грн (12 х 6 500 грн (розмір мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку), тобто по 36 000 грн. кожному з позивачів.

Оскільки відповідачам було виплачено по 18 000 грн кожному, тобто половину вказаної суми, їх вимоги щодо виплати решти суми по 18 000 грн кожному є обґрунтованими та законними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у разі наявності грубої необережності зі сторони потерпілого шкода може бути поділена або зменшена спростовуються вищезазначеними нормами права та судовою практикою.

Доводи заявника на необхідність застосування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 175/4256/18 не є слушними, так як в цій справі вирішувалося питання стягнення морального відшкодування безпосередньо з винної особи. У справі, що переглядається, предметом позову є стягнення страхового відшкодування моральної шкоди зі страхової компанії.

Не заслуговують на увагу посилання страхової компанії на п.27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як на підставу для виплати страхового відшкодування у розмірі 50%, зважаючи на невірне тлумачення відповідачем норм чинного законодавства.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, то відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги на додаткове рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2023 року та його скасування.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» - відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 січня 2023 року - залишити без змін.

Додаткове рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко