КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/4739/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи», подану представником Деркач Тетяною Григорівною, на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2022 року у справі за позовом Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за газ, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ДП «КиївГазЕнерджи» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за газ, відповідно до якого просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за газ у розмірі 56 300,73 грн, а також понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 до 30 червня 2015 року здійснювалося ПАТ «Київгаз» на підставі договору, укладеного з співвласником будинку ОСОБА_1 . У відповідності до вимог ст. 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» в 2015 році відбулося реформування газової сфери, яке зокрема полягало у відокремленні функцій з постачання від функцій з розподілу природного газу.

Вказано, що з 01 липня 2015 року послуги з газопостачання побутовим споживачам природного газу, на території дії своєї ліцензії (м. Київ) здійснює Дочірнє підприємство «КиївГазЕнерджи». Постачання природного газу здійснювалось у порядку, передбаченому тристороннім договором про надання послуг з газопостачання, опублікованого 26 червня 2015 року в газеті «Сегодня» за № 116, з урахуванням вимог законодавства. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором у неї виникла перед позивачем заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у розмірі 56 300, 73 грн., тому позивач звернувся з даним позовом та просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2022 року у задоволенні позовних Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» - Деркач Т.Г. подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що фактом приєднання відповідача до умов договору постачання природного газу є споживання останньою природного газу, що підтверджує підписана відповідачем відомість та часткова оплата вартості спожитого природного газу. Апелянт звертає увагу, що питання недійсності договору, яке суд першої інстанції досліджував в судовому засіданні, не є предметом та підставою даного позову.

Доводами апеляційної скарги також є те, що чинним законодавством передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Апелянт також звертає увагу, що постановою Київського апеляційного суду від 11 січня 2021 року у справі №363/12472/20 було встановлення факт надання послуг з газопостачання відповідачці по справі й вирішено питання заборгованості. У вказаній справі було встановлено, що відповідач є споживачем послуг з газопостачання, які надавало АТ «Київгаз».

В апеляційній скарзі апелянт також пояснює, що неточності та численні розбіжності, про які зазначив суд першої інстанції, зокрема у тому за якою адресою надавались послуги з газопостачання, випливають із того, що офіційних документів про реєстрацію квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 немає у зв`язку із відсутністю реєстрації у відповідних органах таких квартир.

Враховуючи вищевикладене, представник Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» - Деркач Т.Г. просила скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та вирішити питання судових витрат.

20 лютого 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , який у відповідності до вимог ч.4 ст.360 ЦПК України не міститься підтвердження його направлення іншим учасникам справи, а тому не може бути врахований апеляційним судом під час розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що представником позивача, як на підтвердження своїх вимог долучено до матеріалів справи копію договору від 08 жовтня 2012 року № 300000530 про надання населенню послуг з газопостачання укладеного між ПАТ «Київгаз», в особі начальника РАВ ФЕГГ № 3 Чорної Т.В., що діє на підставі Д-23/11 від 12.04.2011 року, затвердженої головою правління ПАТ «Київгаз» та ОСОБА_1 , як власником приватного будинку за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.9-12, т.1).

Згідно п. 1 даного договору, виконавець зобов`язується безперервно надавати споживачеві, членам його сім`ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, приватному будинку, послуги з постачання природного газу для побутових потреб з гарантованим рівнем надійності, безпеки, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги, за встановленими тарифами (цінами) у строки і на умовах, передбачених цим договором.

З долученого до матеріалів справи копії договору дарування частини житлового будинку від 27 грудня 2002 року вбачається, що ОСОБА_1 на підставі даного договору належить 54/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.7-8, т.1).

Встановлено, що постачання природного газу з 01 липня 2015 року здійснює ДП «КиївГазЕнерджи» на підставі ліцензії АЕ № 299069 від 26 червня 2015 року.

Дочірнє підприємство «КиївГазЕнерджи» забезпечує постачання газу в м.Києві.

Пропозицію укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору, опубліковано 26 червня 2015 року в газеті «Сегодня» за №116 (а.с.16-18, т.1).

Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 938, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2015 року № 74.

Всі побутові споживачі, які продовжують після 30 червня 2015 року отримувати на території ліцензійної діяльності постачальника із спеціальними обов`язками ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, є такими, що засвідчили бажання укласти договір про надання послуг з газопостачання та прийняли цю пропозицію повністю, безумовно.

Після 30 червня 2015 року отримання природного газу побутовим споживачем є момент укладання вказаного договору. У разі якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01 липня 2015 року, він є таким, що з 01 липня 2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання.

Постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року затверджено «Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам».

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником та є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634,641,642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ та/або фактичне споживання природного газу споживачем.

Відповідно до п. 2.1 договору Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Пунктами 4.1., 4.2. договору встановлено, що Споживач розраховується з Постачальником за природний газ за ціною, що встановлюється Регулятором. Ціна на газ має зазначатися Постачальником у платіжних документах (рахунках та/або квитанціях абонентської книжки) про сплату послуг за цим Договором, у тому числі у разі її зміни.

Згідно п. 4.4. договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів:

1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу;

2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період.

Відповідно до пункту 4.6. договору при розрахунку за квитанціями абонентської книжки Постачальника Споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

07 червня 2019 року в «Газеті по-українськи» за №43 були опубліковані зміни до умов Типового договору, зокрема пункт 4.6 договору доповнено (конкретизовано), а саме: «Остаточний розрахунок за отримані послуги здійснюється до 25 числа місяця наступного за розрахунковим. У випадку не проведення розрахунків до 25 числа місяця наступного за розрахунковим, з 26 числа місяця наступного за розрахунковим умови Договору, в частині проведення розрахунків, вважаються порушеними, у зв`язку з чим Постачальник здійснює нарахування пені, згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (а.с.27-31, т.2).

З долученого до матеріалів справи представником позивача розрахунку вбачається, що станом на 10 листопада 2017 року по компанії ДП «КиївГазЕнерджи» у ОСОБА_1 рахується заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у розмірі 56 300, 73 грн (а.с.24, т.1).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ДП «КиївГазЕнерджи», мотивував своє рішення тим, що відповідач на дату укладання договору № 300000530 від 08 жовтня 2012 року перебувала у СІЗО, а відтак суд погоджується з доводами відповідача щодо не укладання та не підписання вказаного договору. Судом першої інстанції також було зазначено, що представник позивача, як обґрунтування заявлених вимог, також посилався на копію витягу з проекту газифікації за № 59/п, 1969, ПІ «Укржилремпроект», копію акту прийомки в експлуатацію газифікованого об`єкту від 16 липня 1970 року, копію відомості (список) на пуск газу від 15 серпня 1970 року та копію акту про встановлення побутового лічильника від 21 березня 2008 року, однак такі докази судом першої інстанції не були визнані належними і допустимими, оскільки містять розбіжності в адресі об`єктів, а саме витяг з проекту газифікації житлового будинку АДРЕСА_1 , копія акту прийомки експлуатацію газифікованого об`єкту АДРЕСА_1 , список на пуск газу - АДРЕСА_4 , акт про встановлення побутового лічильника за адресою: АДРЕСА_5 , а тому не могли свідчити про те, що вказані копії документів мають відношення до будинку АДРЕСА_1 . Окрім того суд зазначив, що у акті про встановлення побутового лічильника від 21 березня 2008 року, зазначено, що він складений в присутності абонента ОСОБА_1 , в той час як договір укладався з ОСОБА_1 .

Враховуючи, що долучені до матеріалів справи копії документів містять численні розбіжності, зокрема у тому хто є споживачем послуг ОСОБА_5 чи ОСОБА_1 , за якою адресою надавалися такі послуги, АДРЕСА_6 чи буд. 51 кв. 2, суд першої інстанції дійшов висновку, що такі докази є не належними та не допустимими, та не підтверджують тих обставин на які посилається представник позивача.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси , передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Положеннями п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать, зокрема: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За положеннями ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Дослідивши матеріали справи апеляційним судом було встановлено, що відповідно до копії договору дарування частини житлового будинку від 27 грудня 2002 року вбачається, що ОСОБА_1 на підставі даного договору належить 54/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.7-8, т.1).

Таким чином, позивачем було надано документи, які підтверджують право власності ОСОБА_1 на 54/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Враховуючи положення закону, ОСОБА_1 зобов`язана утримувати майно, що їй належить на праві власності.

Щодо наявності між позивачем та відповідачем договірних правовідносин щодо газопостачання, то апеляційний суд керується наступним.

Постачання природного газу здійснюється згідно «Правил постачання природного газу», затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. № 2496.

Відповідно до п. 2 розділу 3 «Правил постачання природного газу», постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором (НКРЕКП), які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природній газ у необхідних для нього об`ємах, а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначає договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 (далі - Типовий договір), що розміщений на офіційному вебсайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

На письмову вимогу побутового споживача постачальник зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення безкоштовно надати побутовому споживачу підписану уповноваженою особою постачальника письмову форму договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Так, позивач посилається на те, що відповідач отримує послуги з газопостачання за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі договору № 300000530 від 08 жовтня 2012 року.

Відповідач вказаний договір не визнала та зазначала, що жодних договорів про надання послуг з газопостачання з ПАТ «Київгаз» не укладала та не підписувала, оскільки на момент укладання договору мала інше прізвище, ніж зазначене у договорі, наданому представником позивача, та в період з вересня 2011 року по березень 2013 року перебувала в СІЗО, а відтак 08 жовтня 2012 року не могла укласти з ПАТ «Київгаз» вказаний договір.

З матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві було зареєстровано шлюб та в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 304. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_1 » (а.с.41, т.1).

З долученого до матеріалів справи копії паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається, що Голосіївським РУ ГУМВС України в місті Києві 31 травня 2007 року, останній був виданий вказаний паспорт (а.с.40, т.1).

Крім того, з доданої до матеріалів справи копії довідки про звільнення частина «Б» серія КИВ № 05998 виданої ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у Київському слідчому ізоляторі у період з 13 вересня 2011 року по 29 березня 2013 року та звільнена на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2013 року та прямує до місця проживання АДРЕСА_1 (а.с.42, т.1).

В матеріалах справи міститься також копії службової записки від 10 жовтня 2010 року № 919/26 складеної начальником РАВ ФЕГГ № 3 ВАТ «Київгаз» Чорною Т.В. на ім`я начальника УТГН ВАТ «Київгаз» Семеновій В.О. про допущення описки в договорі, де вбачається, що начальником РАВ ФЕГГ № 3 Чорною Т.В. 08 жовтня 2010 року при укладанні договору № 300000530, була допущена описка в даті укладання договору, замість вірної дати 08 жовтня 2010 року поставлена невірна 08 жовтня 2012 року. Вказано, що 10 жовтня 2010 року під час реєстрації договору була виявлена описка, про що повідомлено начальника УТГН ВАТ «Київгаз» (а.с.196, т.1).

Київським апеляційним судом при розгляді 11 січня 2021 року цивільної справи №363/895/20 (провадження № 22-ц/824/2832/2021) за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Київгаз» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Київгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, було встановлено наступні обставини: «Заперечуючи проти позовних вимог АТ «Київгаз», ОСОБА_1 визнала, що вона є власником 54/100 частин будинку АДРЕСА_1 , а також не заперечувала факт укладання нею з позивачем договору про надання населенню послуг з газопостачання №300000530 від 08 жовтня 2012 року. Заперечуючи проти позовних вимог відповідачка зазначала, що вона оспорила укладений з АТ «Київгаз» договір та погасила заявлену до стягнення заборгованість. Цим відповідачка фактично визнала, що вона є споживачем послуг з газопостачання, які надавало АТ «Київгаз». Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем укладення із ОСОБА_1 договору про надання послуг газопостачання, та того, що вона є споживачем таких послуг.».

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт того, що ОСОБА_1 є власником 54/100 частин будинку АДРЕСА_1 , а також факт того, що вона є споживачем послуг з газопостачання за вказаною адресою встановлено і не підлягає доказуванню. Крім того, вказаною постановою апеляційного суду з відповідача вже було стягнути частину заборгованості за послуги з газопостачання за період з червня 2014 року по червень 2015 року.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №755/14208/17-ц (провадження № 61-6040св19), постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Матеріалами справи підтверджено також, що відповідач здійснювала оплату за надані послуги з газопостачання, що підтверджується платіжним дорученням №1-82/27237 від 17 серпня 2015 року на суму 6 708,10 грн. Призначення платежу: Гомельска, 51, кв.1 (а.с.53, т.1).

Доводи відповідача про те, що вказану суму платила не вона не підтверджені жодними доказами.

Таким чином, здійснивши оплату за послуги з газопостачання відповідач тим самим підтвердила факт прийняття оферти, розміщеної позивачем у друкованих засобах масової інформації.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з газопостачання у розмірі 47 273,81 грн.

Крім того, позивачем було також заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 дійшла висновку, що приписи ст.625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням.

Оскільки відповідач має прострочене грошове зобов`язання перед позивачем, то колегія суддів вважає, що сума боргу підлягає стягненню з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі ст.625 ЦК України, а саме у розмірі 7 424,91 грн - інфляційних втрат та 1 602,01 грн - трьох відсотків річних.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки позивачем було сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 600 грн, а за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 400 грн, що разом становить 4 000 грн, то апеляційний суд стягує вказаний розмір судового збору з відповідача на користь позивача.

Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи», подану представником Деркач Тетяною Григорівною, задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_7 ), на користь Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» (, 01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 4-Б) заборгованість за спожитий газ у розмірі 56 300,73 грн, що включає в себе 47 273,81 грн заборгованості за газопостачання, 7 424,91 грн - інфляційні втрати, 1 602,01 грн - три відсотки річних.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_7 ), на користь Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» (, 01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 4-Б) понесені судові витрати по сплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанції у загальному розмірі 4 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв