У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/386/21

30 червня 2023 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретарів - Нагорняк Г.М., Кушнірчук М.Д.,

з участю: представників скаржника

ОСОБА_1 , адвокатів - Білика В.О., Селецької О.В.,

представника заінтересованої

особи: Шерстюк М.І., адвоката - Гайтанюк М.М.,

розглянувши в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, в судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_2 , державний виконавець Деснянського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), на дії органу примусового виконання, -

ВСТАНОВИВ:

18.02.2021 року адвокат Білик В.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою, заінтересована особа: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), на дії органу примусового виконання.

Згідно ухвали суду від 15.07.2021 року постановлено залучити по даній справі, в якості заінтересованої особи ОСОБА_2 , жительку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ухвали суду від 13.07.2022 року до участі у вказаній справі в якості заінтересованої особи було залучено державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

В судовому засіданні представник заявника - адвокат Білик В.О., а в подальшому адвокат Селецька О.В. вимоги скарги підтримали з підстав, наведених в ній.

Крім того, ОСОБА_3 подала додаткові письмові пояснення в яких виклала свої обгрунтування щодо необхідності задоволення скарги.

Просила суд визнати дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойправа А.О., які полягають у винесенні постанови від 27.01.2021 року про накладення штрафу та складанні розрахунків заборгованості зі сплати аліментів від 09.11.2020 року та від 27.01.2021 року -протиправними.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойправа А.О. від 27.01.2021 року про накладення штрафу в розмірі 56661 грн. 12 коп. за виконавчим листом №2-38, виданим 18.02.2011 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області, на підставі якого відкрито виконавче провадження №25432688 від 23.03.2011 року.

Скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на суму 104898 грн. 30 коп., який складений 09.11.2020 року та розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на суму 113332 грн. 25 коп., який складений 27.01.2021 року.

Стягнути з Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), , адреса: 02000, м.Київ, вул.Заслонова, 16, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп.

Представник заінтересованої особи - Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не прибув, натомість надіслав на адресу суду письмову заяву в якій просив суд розглянути скаргу без його участі.

Заінтересована особа - державний виконавець Деснянського відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання також не прибув. Про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся судом заздалегідь та належним чином. Про причини свого неприбуття суд не повідомив.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 , адвокат Гайтанюк М.М. в судовому засіданні з доводами скарги адвоката Білика В.О. в інтересах ОСОБА_1 не погодилась, вважає їх необгрунтованими, а подану скаргу, як намагання ОСОБА_1 ухилитися від сплати аліментів та від погашення існуючої по аліментах заборгованості.

Крім того, 21.11.2021 року подала письмове заперечення на скаргу ОСОБА_1 в якому з викладених в ньому підстав, просила суд відмовити в її задоволенні.

Суд, ознайомившись із доводами, що викладені у скарзі, проаналізувавши матеріали справи, вважає, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав:

В силу вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст.448 ЦПК України та ст.74 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що скарга подається до суду який розглянув справу як суд першої інстанції.

Пунктом а) ч.1 ст.449 ЦПК України, визначено право сторони виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

В своїй скарзі вимоги про скасування постанови державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) про накладення штрафу боржник обґрунтовує тим, що ст.71 З-ну України ст.71 "Про виконавче провадження" була доповнена частиною 14 на підставі Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання №2475-VIII від 03.07.2018 року, який набрав чинності 28.08.2018 року.

На думку боржника, враховуючи положення ст.58 Конституції України, до 28.08.2018 року наявність заборгованості зі сплати аліментів не була підставою для притягнення до відповідальності у виді штрафу згідно З-ну України "Про виконавче провадження", тому трирічний строк сукупної заборгованості по сплаті аліментів слід рахувати саме з 28.08.2018 року. А тому законні підстави для поширення дії ч.14 ст.71 З-ну України "Про виконавче провадження" на заборгованість, яка існувала до 28.08.2018 року, - відсутні.

Разом з тим суд встановив наступні обставини:

Відповіднодо ст.1 З-ну України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.2 ч.1 ст.3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

В силу ч.1 ст.5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

У силу ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 6 § 1 Міжнародної Конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод" передбачено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.11 З-ну України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати усіх передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом перевірено, що постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС від 23.03.2011 року №25432688 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-38, виданого Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області 18.02.2011 року на підставі рішення цього суду від 18.02.2011 року, яким вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання двох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з 14.10.2010 року і до повноліття дітей.

Наведена обставина підтверджується копією постанови державного виконавця від 23.03.2011 року про відкриття виконавчого провадження, яка долучена до матеріалів справи.

Із розрахунку заборгованості від 27.01.2021 року (який знаходиться в матеріалах справи) вбачається, що з моменту відкриття виконавчого провадження і на дату винесення оскаржуваної постанови існує заборгованість по аліментах, яка перевищує суму відповідних платежів не тільки за 6 місяців, але й за 3 роки.

Як видно із копії оскаржуваної постанови про накладення штрафу, після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у боржника утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 113322 грн. 25 коп. (що по суті перевищує суму відповідних платежів за три роки), тому керуючись ст.11, 71 Закону України «Про виконавче провадження», розділом VIII Порядку взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, який затверджений наказом МВС України, Міністерства юстиції України №64/261/5 від 30.01.2018 року, ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем на боржника накладено штраф у розмірі 56661 грн. 12 коп., тобто, у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

28.08.2018 року набрав чинності Закон України від 03.07.2018 року №2475- VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, в тому числі і в Закон України «Про виконавче провадження".

Пунктом 3 ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження" (зі змінами від 03.07.2018 року, що набрали чинності 28.08.2018 року) передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Зміни до Закону України "Про виконавче провадження", якими, зокрема, доповнено ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" частиною 14, внесені Законом України від 03.07.2018 року №2475- VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", набрали чинності 28.08.2018 року.

Ч.4 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строк для застосування обмежень, передбачених ч.14 ст.71 цього Закону обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а не з дня набрання чинності Законом від 03.07.2018 року №2475- VIІІ.

Тому врахування заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла у боржника за період до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», яким внесено зміни в ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», не є наданням цій нормі зворотної дії в часі, як це стверджує боржник.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Таким чином слід врахувати те, що положення ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», які набрали чинності 28.08.2018 року згідно Закону України від 03.07.2018 року №2475- VIІІ, спрямовані на посилення захисту права дитини на належне утримання та в цілому покращують правове становище одержувача аліментів.

Тому, оскаржувана постанова прийнята державним виконавцем з дотриманням положень ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», яка вступила в дію 28.08.2018 року згідно Закону України від 03.07.2018 року №2475- VIІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання».

Суд критично оцінює посилання заявника на правову позицію Верховного Суду, викладену в ухвалах від 22.07.2019 року у справі №620/655/19, від 01.08.2019 р. у справі №440/1253/19, від 02.09.2019 року у справі № 520/3935/19, від 23.12.2019 у справі №567/456/19 з огляду на те, що у вказаних ухвалах Верховного Суду відсутні висновки щодо застосування саме статей 11, 71 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII.

Крім того, такі посилання заявника не заслуговують увагу також і з огляду на таке:

У своїй постанові від 24.11.2020 року у справі № 620/517/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду прийшов до наступних висновків. Так, Верховний Суд зазначив, що суть положення ст.58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності (рішення КСУ від 02.07.2002 року N13-рп/2002). При цьому не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акту щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (це так звана безпосередня дія нормативного акту в часі). Нормами Закону №2475- VIII, який набрав чинності 28.08.2018 року, посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, зокрема, запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за рік (20% від суми несплачених аліментів), за два роки (30% від суми несплачених аліментів), за три роки (50% від суми несплачених аліментів). Зазначена норма права містить вказівку на суму заборгованості, за якої виникають підстави для накладення штрафу на боржника, а не на період її виникнення. Тож відповідачем вірно застосовано цю норму до триваючих правовідносин, а саме до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності, безпосередньо застосувавши нормативний акт прямої дії у часі. Верховний Суд вважав, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до позивача. Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови від 28.02.2019 року про накладення штрафу та її розмір, який впливає на визначення суми штрафу. Внесені до Закону України №1404-VIII зміни мали на меті посилення захисту прав дітей шляхом встановлення дієвого механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення в подальшому порушників від відбування призначеного стягнення за несплату аліментів. Натомість неможливість застосування ч.14 ст.71 вказаного Закону до заборгованості, що виникла до 28.08.2018 року, нівелювала б зміни до законодавства щодо посилення захисту прав дитини.

Тому, оскаржувана постанова прийнята державним виконавцем з дотриманням положень ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» і в задоволенні скарги в цій частині з вказаних заявником підстав (відсутність зворотньої дії закону в часі) слід відмовити.

Свою скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує також тим, що взяті за основу державним виконавцем щомісячні розміри суми коштів, з яких слід здійснювати розрахунок належних до сплати аліментів, не відповідають розмірам отриманих ОСОБА_1 доходів, вказаних у довідках про заробітну плату; що із відомостей з Державного реєстру фізичних платників податків ДФС України вбачається, що ОСОБА_1 , протягом 2010-2019 років періодично отримував дохід у вигляді заробітної плати, що відповідно заборгованість за аліментами мала б визначатися державним виконавцем, виходячи із його фактичного заробітку (доходу) і тільки у разі відсутності такого - виходячи з середньої заробітної плати працівника даної місцевості; що із трудової книжки вбачається, що заявник з 25.05.2007 року по 31.12.2017 року працював страховим агентом ЗАТ «ПРО100 страхування», що з 10.07.2018 року до теперішнього часу працює у ФОП ОСОБА_6 на посаді водія-експедитора.

Разом з тим, із такими твердженнями заявника повністю погодитися не можна.

Заявником до матеріалів справи долучено довідку АТ «ПРО100 страхування» від 02.12.2018 року № вих.06-2906, з якої вбачається, що заявник у цьому акціонерному товаристві працював на умовах цивільно-правового договору з 24.09.2007 року 31.01.2018 року. Із вказаної довідки також вбачається, що код ЄДРПОУ АТ «ПРО100 страхування» - 24745673.

Із довідки форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що за період з 1999 року по 2019 рік включно АТ «ПРО100 страхування» (яка до перейменування мала назву - ЗАТ «ПРО100 страхування») не сплачувало за ОСОБА_1 єдиний соціальний внесок до органів ПФУ, а отже ОСОБА_1 вказане товариство протягом 25.05.2007 року по 31.12.2017 року заробітну плату не виплачувало.

Крім того, записи в трудовій книжці ОСОБА_1 щодо періоду його роботи у ЗАТ «ПРО100 страхування» суперечать записам у довідці АТ «ПРО100 страхування» від 02.12.2018 року № вих.06-2906 щодо часу співробітництва ОСОБА_1 та вказаного акціонерного товариства.

Із долучених ОСОБА_1 до скарги документів не вбачається, що він сплачував податки з доходів від цивільно-правової угоди із АТ «ПРО100 страхування».

Отже, сам ОСОБА_1 не повідомляв письмово державного виконавця про працевлаштування у ЗАТ «ПРО100 страхування», та не клопотав про надіслання виконавчого листа до виконання за місцем його роботи. Ні ОСОБА_1 , ні його роботодавцем не сплачувалися відповідні платежі до бюджету, пов`язані з отриманням доходів від АТ «ПРО100 страхування». Тому державному виконавцю не було відомо про такі доходи і підстав вважати, що в період з 25.05.2007 року по 31.12.2017 року ОСОБА_1 мав доходи від ЗАТ «ПРО100 страхування» в нього також не було.

Тому посилання ОСОБА_1 на невірність розрахунку заборгованості за аліментами через те, що державним виконавцем при визначенні розміру аліментів та розміру заборгованості за аліментами не враховано, що він працював у ЗАТ «ПРО100 страхування» з 25.05.2007 року по 31.12.2017 року, є безпідставними.

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що протягом 2010-2019 років він періодично був працевлаштований та отримував заробітну плату, суд констатує наступне:

Із форми ОК-5 ОСОБА_1 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» вбачається, що з липня 2018 року по грудень 2019 року ОСОБА_1 заробітну плату виплачувала ФОП ОСОБА_6 . Розмір заробітної плати ОСОБА_1 дорівнював мінімальній заробітній платі.

З розрахунку заборгованості від 09.11.2020 року видно, що державним виконавцем розмір доходу, з якого обчислювався розмір аліментів, що підлягав сплаті, визначався із заробітної плати ОСОБА_1 , яку він отримував від ФОП ОСОБА_6 .

Із форми ОК-5 ОСОБА_1 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» вбачається, що з січня 2018 року по червень 2018 року ОСОБА_1 не працював, не отримував жодних доходів, і як він сам зазначає, не був зареєстрований як безробітний. Тому державний виконавець розмір аліментів обчислював, виходячи із середньої заробітної плати працівника даної місцевості, а отже діяв відповідно до чинного законодасвства.

Із долученої до матеріалів справи форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» на ім`я ОСОБА_1 встановлено, що в ній відсутня інформація про доходи ОСОБА_1 за період 2014-2017 рр. Тому безпідставними є твердження ОСОБА_1 про те, що державним виконавцем розмір аліментів, які підлягали сплаті в 2014-2017 рр., визначався неправильно, і розмір заборгованості за аліментам за цей період визначено неправильно.

Крім того, ч.5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на 2014-2016 рр.), сторони зобов`язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Згідно ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на 2014-2016 рр.), боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з`являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Із змісту ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на 2014-2016 рр.), вбачається, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Однак, ОСОБА_1 письмово державного виконавця про місце роботи чи зміну місця роботи не повідомляв.

Таким чином у державного виконавця була відсутня інформація про його ( ОСОБА_1 ) доходи і державний виконавець визначав розмір аліментів, виходячи із положень діючого законодавства. Тому, на переконання суду, такі дії державного виконавця відповідали та відповідають вимогам чинного законодавства.

Також із розрахунку заборгованості від 09.11.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 не сплачував аліменти в тому розмірі, який визначав державний виконавець, а за декілька місяців, він взагалі не сплачував аліменти. В основному, більшість часу він сплачував аліменти в значно нижчому розмірі, ніж визначав державний виконавець.

Необгрунтованими є і посилання ОСОБА_1 на те, що державним виконавцем не враховано всі квитанції про сплату аліментів, оскільки він до даної скарги не долучає квитанції чи їх копії, які не враховані державним виконавцем, а так само не зазначає місяці, за які сплачені ним аліменти не враховані державним виконацем.

Тому такі твердження ОСОБА_1 не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ст.1 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний, в тому числі, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, виконавче провадження це сукупність дій державного виконавця, спрямованих на реальне виконання судового рішення, і проведення всіх дій є обов`язком державного виконавця.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Враховуючи все вищевикладене, суд прийшов висновку, що дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойпарова А.О. щодо винесення постанови від 27.01.2021 року про накладення штрафу та складанні розрахунків заборгованості зі сплати аліментів від 09.11.2020 року на суму 104898 грн. 30 коп. та від 27.01.2021 року на суму 113322 грн. 25 коп. відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та чинним законодавчим актам.

Отже аналізуючи зазначене вище, суд приходить до висновку що скарга не підлягає задоволенню повністю.

На підставі ст.ст.12 З-ну "Про виконавче провадження (в редакції чинній станом на 2014-2016 рр.), ст.ст.11, 18, 71 Закону України "Про виконавче провадження", Закону України від 03.07.2018 року №2475- VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання, керуючись ст.ст.258, 259, 260, 261, 353, 354, 447- 451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_2 , державний виконавець Деснянського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), на дії органу примусового виконання відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст ухвали

складено 05.07.2023 року.