Справа №705/3950/21
2/705/531/23

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023 року Уманський міськрайонним суд Черкаської області, в складі:

головуючої судді Годік Л.С.

при секретарі судового засідання Бурлаки А.А.

за участю:

представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації договорів про надання права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) та повернення земельних ділянок,

в с т а н о в и в:

Адвокат Гребенюк С.А., який діє від імені та в інтересах позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації договорів про надання права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) та повернення земельних ділянок. Позов обґрунтований тим, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 31.08.2000серії ЧР №15-27-343, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 5,0159 га, що розташована на території Оксанинської сільської ради Уманського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер :00:02:019). ОСОБА_3 01.02.2021 звернулась із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області - Міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані про отримання даних з ДЗК стосовно вказаної земельної ділянки та їй у письмовій формі було повідомлено про те, що при обробці її звернення про видачу даних з ДЗК, кадастровий номер :00:02:019 було відправлено в архів, а дана земельна ділянка з уточненою загальною площею 5,0159 га зареєстрована за кадастровим номером :03:000:0019. Це стало підставою для внесення відомостей 04.03.2021 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 243, об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка загальною площею 5,0159 га, кадастровий номер :03:000:0019, що належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 15-27- 343 від 31.08.2000. Вона ж, 23.04.2021 з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна дізналася про наявність укладеного між нею та ОСОБА_5 письмового договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 12.02.2021, терміном на 49 років, тобто до 12.02.2070. Зазначає, що вище вказане не відповідає дійсності, оскільки між нею та відповідачем була домовленість з приводу укладення договору оренди належної їй земельної ділянки, яка відбулась у 2014 році, строком на 7 років, який мав сплинути у 2021 році. З метою врегулювання даного спору, вона 26.04.2021 надіслала відповідачу лист - повідомлення з проханням повернення земельної ділянки, однак, 06.05.2021 отримала від відповідача листа, відповідно до якого вказано на безпідставність її вимог з посиланням, що у 2014 році вони уклали договір емфітевзису. Також, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 31.08.2000, серії ЧР 15-27-345 ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, площею 5,0158 га, що розташована на території Оксанинської сільської ради Уманського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер :00:02:021). ОСОБА_4 01.02.2021 звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області - Міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані про видачу даних з ДЗК стосовно земельної ділянки за номером :00:02:021 згідно вищезазначеного державного акту на право приватної власності та отримав відповідь у письмовій формі про те, що при обробці його звернення про видачу даних з ДЗК, кадастровий номер :00:02:021 було відправлено в архів, а вказана земельна ділянка з уточненою загальною площею 5,0158 га зареєстрована за кадастровим номером :03:000:0021, що стало підставою для внесення відомостей 04.03.2021 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію нрава власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 243, об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка загальною площею 5,0158 га, кадастровий номер :03:000:0021, що належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 15-27- 345 від 31.08.2000. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_4 дізнався про наявність укладеного між ним та ОСОБА_5 письмового договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 12.02.2021 терміном на 49 років, тобто до 12.02.2070.Зазначає, що вище вказане не відповідає дійсності, оскільки між ним та відповідачем була домовленість з приводу укладення договору оренди належної йому земельної ділянки, яка відбулась у 2014 році, строком на 7 років, який мав сплинути у 2021 році. З метою врегулювання спору ОСОБА_4 надіслав відповідачу лист - повідомлення з метою повернення земельної ділянки, однак, 06.05.2021 отримав від відповідача листа, відповідно до якого вказано на безпідставність його вимог з посиланням, що у 2014 році вони уклали договір емфітевзису.

У позові зазначено, що договори про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 12.02.2021 грубо порушують права позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як власників земельних ділянок (паїв), тому за захистом своїх прав вони вимушені звернутися до суду.

За вх. № 21379 від 07.10.2021 від відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив,що не визнає заявлені позовні вимоги та просить відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що 01.02.2014 між ним та позивачами були укладені договори про встановлення права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) площею 5,0159га та 5,0158га з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастрові номера :03:00:0019 та :03:000:0021) строком на сорок дев`ять років. Позивачами було особисто та власноруч підписано вказані договори та надано йому оригінали державних актів на землю, складено заповіти на його ім`я та особисто підписано розписку із зобов`язанням в подальшому переоформити право власності на дані земельні ділянки на його ім`я, а ним, у свою чергу, позивачам було сплачено 55000 гривень кожному, жодних претензій у сторін один до одного на час підписання договорів не було. Вищезазначені договори відповідачем були зареєстровані у 2021 році, оскільки фактично позивачі відчужили йому належні їм земельні ділянки, які в подальшому він мав переоформити на своє ім`я, але у зв`язку з тим, що офіційного продажу землі сільськогосподарського призначення на той час не було, тому був складений заповіт на його ім`я і він не підозрював, що позивачі будуть в подальшому його скасовувати. У січні 2021 року відповідачу стало повідомлено, що позивачі поновили документи на спірні земельні ділянки і знову планують їх відчужити вже іншому фермеру, тоді, з метою перестрахуватися, він зареєстрував своє право емфітевзиса, чим фактично завадив позивачам здійснити повторне укладення договору емфітевзису третій особі. В подальшому відповідачу стало відомо про дію закону про продаж землі і він звернувся до позивачів, щодо переоформлення права власності на земельні ділянки нотаріально посвідчивши договори купівлі продажу, натомість останні почали вимагати сплати додаткових коштів, на що він не погодився, оскільки у 2014 році повністю з ними розрахувався. Між ними виник конфлікт, на що позивачі заявили, що будуть подавати до суду про скасування укладених між ними договорів емфітевзису, що і зробили. Також, відповідач зазначає, що позивачі у 2014 році перебували у фінансовій скруті, тому особисто звернулися до нього з проханням оформити договір емфітевзису строком на 49 років з подальшим переоформленням права власності на його ім`я, їх дії були добровільними та вони добре усвідомлювали значення своїх дій. Натомість він їм передав на той час значну суму коштів за укладення спірних договорів з подальшим відчуженням земельних ділянок. Твердження позивачів, що вони в 2014 році нібито укладали договори оренди землі на сім років не знаходить свого підтвердження зважаючи на розписки написані ними власноручно, складанням заповітів на його ім`я, отримання грошових коштів та зобов`язання перед ним, щодо подальшого переоформлення належних їм ділянок у його власність. Сукупність вказаних дій підтверджує те, що договори укладалися не на сім років, як зазначають позивачі. Крім того, позивачами були передані йому і оригінали правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки після отримання ними обумовлених коштів.

Представник позивачів - адвокат Гребенюк С.А. в судовому засіданні підтримав поданий позов, просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні 03.04.2023 заперечував проти задоволення позовних вимог позивачів, посилаючись на обставини, викладені ним у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача адвокат Єременко І.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на його не обґрунтованість при цьому надала суду письмові пояснення.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснили, що у їх присутності 09.02.2014 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали по 55000 грн. кожен від ОСОБА_5 за те, що вони продали йому належні їм земельні ділянки, а саме паї, проте оформити на той час договори купівлі-продажу вони не мали змоги, адже діяв мораторій на продаж землі сільськогосподарського призначення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, суд дійшов наступних висновків.

Як передбачено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 31.08.2000серії ЧР №15-27-343, ОСОБА_3 рахується власником земельної ділянки площею 5,0159 га, що розташована на території Оксанинської сільської ради Уманського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер :00:02:019)(а.с. 55).

Також, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 31.08.2000, серії ЧР 15-27-345 ОСОБА_4 рахується власником земельної ділянки, площею 5,0158 га, що розташована на території Оксанинської сільської ради Уманського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер :00:02:021) (а.с. 56).

01.02.2014 за домовленістю між сторонами були укладені договори про встановлення права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) площею 5,0159га та 5,0158га з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастрові номера :03:00:0019 та :03:000:0021) строком на сорок дев`ять років, що підтверджується наданими копіями вказаних договорів (а.с. 49-51, 52-54).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 09.02.2014 були написані розписки про те, що вони отримали по 55000 грн. кожен від ОСОБА_5 та передали йому в оренду належні їм земельні ділянки з кадастровими номерами :03:00:0019 та :03:000:0021, відповідно, в користування з необмеженим терміном (а.с. 57,58).

Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 11.02.2014 склали заповіти, якими на випадок своєї смерті заповіли належні їм земельні ділянки з кадастровими номерами :03:00:0019 та :03:000:0021, відповідно, ОСОБА_5 , які були посвідчені секретарем виконавчого комітету Оксанинської сільської ради Костенко Л.В. (а.с. 60,61).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розписки від 09.02.2014, що підтверджується і поясненнями відповідача та свідків, позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в добровільному порядку після отримання обумовленої суми коштів передали відповідачу оригінали правовстановлюючих документів на належні їм земельні ділянки (паї) для переоформлення права власності.

Вищезазначені договори про встановлення права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) ОСОБА_5 були зареєстровані у 2021 році, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 23,24), де зазначено: дата укладення договору (після 2013р.)/дата державної реєстрації 12.02.2021, строк 49 р., дата закінчення дії 12.02.2070.

Із досліджених судом доказів встановлено, що посилання позивачів та їх представника з приводу того, що між сторонами була домовленість з приводу укладення договорів оренди земельних ділянок у 2014 році строком на 7 років, яка мала б закінчитися у 2021 році, не знайшло свого підтвердження, адже із договорів про встановлення права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) вбачається, що сторони домовилися про те, що емфітевтичне право встановлюється на 49 років (розділ 3 вказаних договорів), за користування та передачу емфітевтичного права встановлено плату в розмірі 3763 грн. (п. 2.2 Договору), плата за користування емфітевтичним правом сплачується завчасно, але не більше ніж за 17 років(п. 2.3 Договору) та визначено права та обов`язки сторін договору(розділ 4 Договору). Вказаний договір підписаний сторонами. Достовірність підписів сторонами не оспорювалась, клопотань про проведення почеркознавчої експертизи у належний спосіб не заявлялось.

Крім того, як вбачається з копій розписок написаних власноручно позивачами, копій заповітів, копії розписки про передачу позивачами оригіналів документів на земельні ділянки відповідачу, їх волевиявлення було спрямоване на відчуження належних їм земельних ділянок.

Також, необхідно звернути увагу на те, що реєстрація укладених договорів відповідачем була проведена у 2021 році, тому саме з цього часу вони набрали чинності та почали діяти, що відповідає п. 9.1. розділу 9 Договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), за умовами якого договір набуває чинності після його державної реєстрації і діє до виконання Сторонами його умов.

Відповідно до частин першої-другої статті 407 ЦК України, в редакції, що діяла на момент укладення спірних договорів, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Строк договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб встановлюється договором і для земельних ділянок державної або комунальної власності не може перевищувати 50 років.

Згідно зі статтею 410 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в повному обсязі, відповідно до договору.

Підстави припинення емфітевзису визначені в статті 412 ЦК України та частині шостій статті 120-1 ЗК України.

Так, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняються у разі:

1)поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача;

2)спливу строку, на який було надано право користування;

3)викупу земельної ділянки у зв`язку із суспільною необхідністю.

Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.

Отже, перелік підстав для припинення емфітевзису, є невичерпним, оскільки закон може передбачати інші підстави припинення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Такими є загальні підстави припинення речових прав, які можуть застосовуватись до емфітевзису, зокрема: загибель об`єкта емфітевтичного права фактичного характеру; визнання недійсним або розірвання договору; відмова від договору або його припинення за взаємною згодою сторін; конфіскація земельної ділянки.

Цивільний кодекс України не встановлює істотних умов для договору емфітевзису, тому при укладенні цього договору треба виходити з загальноприйнятих істотних умов для договорів - предмет, ціна та строк дії (стаття 638 ЦК України).

Вбачається, що спірні договори емфітевзису містять істотні умови договорів про їх предмет, ціну та строк дії, які емфітевтом порушено не було.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав ,їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частиною 2 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Право емфітевзису частиною першою ст. 395 ЦК України віднесено до речового права на чуже майно. Це означає, що для його виникнення потрібно не лише укласти відповідний договір, а й зареєструвати це право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Саме з моменту такої реєстрації власник земельної ділянки вважатиметься таким, що передав право емфітевзису емфітевтові, а емфітевт його набув.

Встановлено, що в силу закону договір емфітевзису обов`язковому нотаріальному посвідченню не підлягає.

Разом із тим встановлено, що право користування спірними земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ОСОБА_5 зареєстроване у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.03.2021 року державним реєстратором виконавчого комітету Дмитрушківської сільської ради Прудиус О.В.

Отже, у відповідності до приписів статті 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 22.03.2021 року у ОСОБА_5 згідно Договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 01.02.2014 року виникло право користування спірними земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), що належали на праві приватної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ..

На цей час законні підстави для припинення вказаного права відсутні.

Матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладенні спірних договорів суперечили волевиявленню позивачів.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи представника позивача щодо наявності у природі Договорів про право користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 12.02.2021 року.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи зміст наведених норм цивільного законодавства, виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема змагальності і диспозитивності, враховуючи що на час укладання спірних договорів права та інтереси сторін укладені правочини не порушували, що сторони домовились щодо всіх важливих його умов і відбулось виконання договорів, та те, що позивачами не доведено належними, достатніми, допустимими та достовірними доказами факт істотного порушення їх прав, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 80, 81, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 321, 1216, 1218, 410,412, 638, 655 ЦК України, Конституцією України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації договорів про надання права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) та повернення земельних ділянок відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Леся Сергіївна Годік