Справа № 466/9805/21
Провадження № 2/466/294/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Шукост О.М.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 за участю третьої особи Регіонального сервісного центру ГЦС МВС України у Львівській області про визнання договору недійсним, -

установив:

в провадженні Шевченківського районного суду м.Львова перебуває об`єднана цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 за участю третьої особи Регіонального сервісного центру ГЦС МВС України у Львівській області про визнання договору недійсним.

Позивач ОСОБА_1 пред`являючи позовні вимоги до ОСОБА_4 просить витребувати у нього транспортний засіб марки «Subaru BRZ», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1998 м.куб, синього кольору, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що він є власником транспортного засобу «Subaru BRZ», державний номерний знак НОМЕР_1 . Вказаним транспортним засобом користується ОСОБА_4 . У позивача відсутні ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Він неодноразово усно звертався до відповідача про повернення транспортного засобу, проте його прохання залишилися без уваги. Також він звернувся до відповідача із письмовою заявою про повернення автомобіля. Вказану заяву також залишено без реагування. У зв`язку із чим змушений звернутися до суду.

ОСОБА_4 пред`являючи зустрічний позов до ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Subaru BRZ купе-8», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , укладений 27.06.2020 року між представником ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в ПП «Автовир»; зобов`язати Регіональний сервісний центр МВС України у Львівській області скасувати реєстрацію транспортного засобу «Subaru BRZ купе-8», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 та провести нову реєстрацію вказаного транспортного засобу за попереднім власником ОСОБА_4 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 покликається на те, що він придбав автомобіль «Subaru BRZ», державний номерний знак НОМЕР_1 17.10.2019 року. Вказаний автомобіль був придбаний у США за кошти його матері ОСОБА_6 . В червні 2020 року у нього виникли проблеми із правоохоронними органами, тому вирішив переоформити вказаний транспортний засіб за іншою особою з метою уникнення можливої його конфіскації. ОСОБА_1 був давнім знайомим його матері, вони підтримували хороші стосунки. Жодних коштів за договором купівлі-продажу ніхто нікому не передавав, автомобіль жодного дня не перебував у фактичному володінні ОСОБА_1 . Дійсного наміру відчужувати автомобіль у нього не було, відповідач про це знав. У зв`язку із різким погіршенням стосунків між його матір`ю та ОСОБА_1 , останній вирішив, як помсту, забрати автомобіль.

На адресу суду поступив відзив Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області на позовну заяву ОСОБА_4 , в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що 01.07.2020 року в територіальному сервісному центрі №4641 проведено операцію «перереєстрація транспортного засобу на нового власника за договором купівлі-продажу (СГ) ТСЦ4641». Вказана перереєстрація відбулася відповідно до абзацу 7 пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 та договору купівлі-продажу, укладеного в торговій організації.

У відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 позовні вимоги заперечив, зазначив, що з ним не обговорювалися жодних термінів переоформлення автомобіля. Також стверджує, що при купівлі автомобіля ним здійснено низку платежів, та жодних претензій до нього щодо невиконання умов договору не поступало. Таким чином, просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Зустрічний позов заперечив, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що 27.06.2020 року йому було продано спірний автомобіль через посередника. Його оформили власником автомобіля, та він надав вказаний автомобіль у користування ОСОБА_4 . Йому подзвонила мати відповідача і попросила купити автомобіль, оскільки у її сина, відповідача по справі, в цей час проходили обшуки.

ОСОБА_1 зазначив, що ініціатором продажу автомобіля була матір відповідача, оскільки вона вважала, що її сина можуть притягнути до кримінальної відповідальності та конфіскувати автомобіль. З матір`ю відповідача він знайомий понад 30 років. Він погодився купити транспортний засіб, сплатив кошти в сумі 250000 грн посереднику ОСОБА_5 . Жодних умов про те, що купівля автомобіля є тимчасовою не було. Одразу після купівлі автомобіля, він передав ключі та техпаспорт відповідачу. А 11.05.2021 року відповідачем було повернуто ключі від автомобіля, після чого на нього було здійснено напад, він викликав працівників поліції. Причиною повернення транспортного засобу було те, що йому почали приходити повідомлення про порушення Правил дорожнього руху.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, просив задовольнити, зазначивши, що позивач придбав у відповідача автомобіль, та такий належить йому на праві власності.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 заперечив, просив відмовити в їх задоволенні та задовольнити позовні вимоги викладені у зустрічній позовній заяві. Зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (матір відповідача ОСОБА_4 ) знайомі ще з інституту, працюють разом. У 2020 році у ОСОБА_4 виникли проблеми із законом, тому його мати вирішила, що слід переоформити автомобіль, який зареєстрований на сина. ОСОБА_6 обдзвонила знайомих із проханням оформити автомобіль на них. Представник відповідача наголосив, що продавати автомобіль ніхто наміру не мав. ОСОБА_1 запропонував переоформити авто на себе, оскільки на той момент був добрим товаришем матері відповідача за первісним позовом. Жодних розрахунків із ним не було, жодних коштів не передавалося. Договір купівлі-продажу був завідомо фіктивний. Після переоформлення автомобіля, ОСОБА_1 одразу ж передав документи на нього ОСОБА_4 . Тобто автомобіль як і раніше перебував у користуванні відповідача. Після конфлікту, який виник між матір`ю відповідача та позивачем, останній почав мститися і вимагати автомобіль.

Заслухавши учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 транспортний засіб марки «Subaru BRZ», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1998 м.куб, синього кольору належить на праві власності ОСОБА_1

ОСОБА_1 стверджує, що належний йому транспортний засіб знаходиться у користуванні ОСОБА_4 , який не бажає повернути йому автомобіль. ОСОБА_4 , в свою чергу, стверджує, що договір купівлі-продажу автомобіля був завідомо фіктивним, про що було достеменно відомо ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння.

Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.

Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц вказала, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, і тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, і який на момент подання позову не є власником цього майна, однак уважає себе таким (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 р. у справі № 522/7636/14-ц).

Судом встановлений та ніким з учасників не оспорювався факт того, що транспортний засіб «Subaru BRZ КУПЕ-В» ніколи не перебував у фактичному володінні ОСОБА_1 .

В ході судового розгляду встановлено, що 27.06.2020 року між ПП «Автовир» («Комісіонер»), в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 («Комітент») укладено Договір комісії №7165/20/008816, відповідно до якого Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки «Subaru BRZ КУПЕ-В», 2015 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 . З вказаного договору вбачається, що транспортний засіб був зареєстрований за ОСОБА_4 17.10.2019 року.

27.06.2020 року між ОСОБА_4 в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7165/20/008816, відповідно до якого транспортний засіб марки «Subaru BRZ КУПЕ-В», 2015 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 перейшов у власність ОСОБА_1

ОСОБА_4 в обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що вказаний договір є недійсним, оскільки такий не був спрямований на реальне відчуження транспортного засобу, кошти ОСОБА_1 не передавалися, автомобіль жодного дня не був у користуванні ОСОБА_1 .

Вказані покликання ОСОБА_4 знайшли своє підтвердження і у показах свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_4 . Спірний автомобіль пригнано з США для сина у 2019 році. Намір продавати автомобіль ні її син, ні вона не мали. Проте, у зв`язку із тим, що ОСОБА_4 мав проблеми із правоохоронними органами, їй порекомендували на деякий час переоформити автомобіль на іншу особу, з метою уникнення можливої конфіскації. З ОСОБА_1 вона знайома з 1991 року, вони були у добри відносинах, товаришували та працювали разом. ОСОБА_1 сам сказав, що готовий допомогти та сам запропонував на перереєстрацію на нього автомобіля на певний час. Жодних коштів ніхто нікому не передавав, всім було достеменно відомо, що це не купівля-продаж. Всі податки та збори оплачував її син ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на це жодних коштів не надавав. Після укладення договору автомобіль перебував у користуванні її сина. Більше того, ключі від автомобіля ОСОБА_1 навіть не передавалися. Проте, згодом, ОСОБА_1 почав її «домагатися», постійно телефонував їй, переслідував та намагався затримати на роботі. Через це вона почала конфліктувати з ОСОБА_1 . Коли ОСОБА_1 дізнався про те, що вона проживає з іншим чоловіком, почав з`ясовувати відносини, та, як помсту, вирішив забрати автомобіль.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що слова ОСОБА_1 про те, що в нього вкрали автомобіль не відповідають дійсності, оскільки він авто не купував, а лише погодився допомогти ОСОБА_6 , коли її син мав неприємності з правоохоронними органами. Їй відомо, що наміру продавати автомобіль ніхто не мав, оскільки син ОСОБА_6 давно просив у матері купити для нього саме цей транспортний засіб. Самі обставини переоформлення автомобіля їй не відомі, але вона знає, що після переоформлення автомобілем і надалі користувався ОСОБА_4 . Також ОСОБА_7 повідомила, що ОСОБА_6 її також просила про переоформлення автомобіля, пояснювала, що це на деякий час, про гроші взагалі не йшлося, це повинно було бути безоплатно.

Свідок ОСОБА_8 , допитаний у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_6 потрібно було переоформити автомобіль. Вона також просила і його переоформити на себе, при цьому дане переоформлення повинно було бути безоплатним, просто по-дружньому. ОСОБА_6 домовилася в МРЕВ ДАІ про день та час переоформлення автомобіля та лише після того шукала, хто погодиться переоформити автомобіль на себе. Він не мав змоги прийти в потрібний час через сімейні обставини. Згодом ОСОБА_6 повідомила, що на переоформлення погодився ОСОБА_1 . Після переоформлення транспортним засобом користувався виключно ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 зазначив, що до нього телефонувала ОСОБА_6 та просила про допомогу у переоформленні автомобіля, через проблеми сина з правоохоронними органами. Дані про автомобіль йому надав ОСОБА_4 та він посприяв швидшому внесенню в базу для оформлення. Позивач ОСОБА_1 сам запропонував оформити автомобіль на нього. В МРЕВ під час переоформлення автомобіля був він, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Він був присутнім при оформленні всіх документів. Всі послуги оплачував особисто ОСОБА_4 . Він особисто бачив, що в касу ходив ОСОБА_4 . ОСОБА_1 в цей час був холі, очікував. Після переоформлення автомобіля, ним і далі користувався ОСОБА_4 , жодної оплати за авто ОСОБА_1 . ОСОБА_4 не передавав, навіть мови про гроші не було. Договір, укладений між ОСОБА_4 та ПП «Автовир», та договір, укладений між ОСОБА_4 в особі ПП «Автовир» та ОСОБА_1 були явно фіктивними, не спрямованими на настання наслідків. Техпаспорт після переоформлення автомобіля ОСОБА_1 сам передав ОСОБА_4 . Ключі від автомобіля ніхто нікому не передавав. З МРЕВ на автомобілі поїхав ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що до неї телефонувала ОСОБА_6 , запитувала, чи є можливість тимчасово переоформити на неї автомобіль, оскільки мала якісь неприємності. Про жодні гроші мови не йшло. Через деякий час ОСОБА_6 сказала, що вже не потрібно, бо вона домовилася про переоформлення зі своїм другом. Зазначила, що ОСОБА_1 був давнім другом ОСОБА_6 , тому вона йому довіряла. Їй відомо, що після переоформлення автомобіля ОСОБА_1 не давав проходу ОСОБА_6 , постійно їй телефонував, приходив на роботу.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні зазначив, що йому було відомо про проблеми ОСОБА_4 із правоохоронними органами, і про те, що потрібно було переоформити автомобіль. Він пропонував переоформити автомобіль на нього, але ОСОБА_6 сказала, що в неї є давній знайомий, який пропонує переписати автомобіль на нього, він друг сім`ї, а тому вона йому довіряє. Мови про відчуження автомобіля не було, потрібно було лише на певний період часу змінити власника машини.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 постійно пропонував ОСОБА_6 свою допомогу, нав`язувався. Також нав`язував свої послуги і їй, тепер нав`язує її доньці. Із ОСОБА_6 вона знайома з народження, вони двоюрідні сестри. ОСОБА_6 просила її переоформити автомобіль на неї, проте вона відмовила, оскільки має субсидії. Це повинно було бути тимчасове переоформлення, про жодні гроші мова не йшла. ОСОБА_1 сам запропонував ОСОБА_6 свої послуги. Після переоформлення автомобіля ОСОБА_6 розказувала, що ОСОБА_1 її переслідує, а дізнавшись, що в неї є мужчина, почав їй мститися.

Таким чином, з показів свідків вбачаться, що ОСОБА_6 запитувала у своїх знайомих про можливість переоформлення автомобіля на них, ОСОБА_1 сам запропонував ОСОБА_6 переоформити на нього автомобіль, жодних коштів ОСОБА_1 . ОСОБА_4 не передавав, всі послуги з переоформлення автомобіля оплачував особисто ОСОБА_4 , автомобіль жодного дня не перебував у користуванні ОСОБА_1 . З вищенаведеного вбачається, що укладені між ОСОБА_4 та ПП «Автовир» в особі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в особі ПП «Автовир» та ОСОБА_13 договори комісії та купівлі-продажу автомобіля укладалися без наміру на виникнення юридичних наслідків. Вказані правочини, на думку суду, є фіктивними.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

У постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц зроблено висновок про те, що у спорах, які виникли із договорів, укладених сторонами, які є близькими родичами, необхідно перевірити, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема, чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Судом встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 22.06.2020 року в межах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000060 від 02.09.2019 року 24.06.2020 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 та виявлено один пакет поліетиленовий, в якому наявний порошок білого кольору, дві металеві посудини зеленого кольору, в яких виявлені залишки сухих рослин. ОСОБА_4 , будучи особою обізнаною із можливим покаранням у виді конфіскації належного йому на праві власності майна, маючи намір зберегти вказане майно, вирішив переоформити право власності на автомобіль на іншу особу на період розслідування кримінального провадження.

Такі дії свідчать про недобросовісність ОСОБА_4 при укладенні договору відчуження майна, про що було достеменно відомо ОСОБА_1 , що беззаперечно стверджується показами свідків, допитаними в ході судового розгляду.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, а така протизаконна ціль, як укладення особою правочинів, спрямованих на відчуження майна з метою приховання цього майна від конфіскації, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне платне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (касаційне провадження № 14-260цс19), у якому Велика Палата Верховного Суду не відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц.

Ухвалюючи рішення по справі суд також враховує той факт, що автомобіль «Subaru BRZ купе-8», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 відноситься до класу спортивних автомобілів, його висота становить 130 см, що фактично унеможливлює факт зручного користування таким ОСОБА_13 , як чоловіка високого зросту.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження той факт, що договір купівлі-продажу автомобіля «Subaru BRZ купе-8» вчинений без наміру обох сторін на час його укладення настання реальних наслідків, а також те, що спірний автомобіль жодного дня не перебував у фактичному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_1 сам запропонував ОСОБА_6 переоформити на нього автомобіль, жодних коштів ОСОБА_1 . ОСОБА_4 не передавав, всі послуги з переоформлення автомобіля оплачував особисто ОСОБА_4 , договір купівлі-продажу автомобіля «Subaru BRZ купе-8», укладений 27.06.2020 року між представником ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 слід визнати недійним, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння слід відмовити.

Керуючись ст. ст.12,13,77-81,258,259,263-265,268,273 ЦПК України, -

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 за участю третьої особи Регіонального сервісного центру ГЦС МВС України у Львівській області про визнання договору недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Subaru BRZ купе-8», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , укладений 27.06.2020 року між представником ОСОБА_4 ПП «Автовир» в особі Стрихуляка Костянтина Володимировича та ОСОБА_1 .

Зобов`язати Регіональний сервісний центр МВС України у Львівській області скасувати реєстрацію транспортного засобу «Subaru BRZ купе-8», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 та провести нову реєстрацію вказаного транспортного засобу за попереднім власником ОСОБА_4 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з моменту складання повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 18.04.2023 року.

Позивач (за первісним позовом): ОСОБА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2

Відповідач (за первісним позовом): ОСОБА_4 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Регіональний сервісний центр ГЦС МВС України у Львівській області, місцезнаходження: м.Львів, вул.Данила Апостола, 11.

Суддя О. І. Баєва