Справа № 202/7377/16-ц
Провадження № 2/202/136/2023
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2023 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Кістриці О.В., Ситника С.О., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

У 2016 році Дніпровська міська рада звернулася з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про визнання правочинів недійсними та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги Дніпровська міська рада обґрунтувала тим, що 20 червня 2014 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення у цивільній справі № 200/7923/14-ц (провадження № 2/200/2621/14) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про визнання права власності. Вказаним рішенням задоволено зустрічні вимоги ОСОБА_2 та визнано за ним право власності на приміщення магазинів літ. А-1 загальною площею 36,0 кв.м., основною площею 24,2 кв.м., літ. Б-1 загальною площею 4,3 кв.м., основною площею 4,3 кв.м., літ. В-1 загальною площею 4,7 кв.м., основною площею 4,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на зазначені приміщення таким, що підлягає державній реєстрації уповноваженим на те органом без додаткових актів введення об`єкта в експлуатацію.

09 жовтня 2014 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на зазначене нерухоме майно.

Земельна ділянка, на якій розташоване спірне нерухоме майно, належить територіальній громаді в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2014 року у справі № 200/7923/14-ц скасовано та відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на зазначене нерухоме майно.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна від 09 листопада 2016 року № 72672687, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 01, станом на час подання позову за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 26 квітня 2016 року № 1412, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л. Г., зареєстровано право власності на 1/2 частину магазину, номер запису про право власності - 14331003, та на підставі договору купівлі-продажу від 26 квітня 2016 року № 1410, посвідченого зазначеним нотаріусом, - право власності на 1/2 частину магазину, номер запису про право власності - 14331175.

У зв`язку зі скасуванням рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2014 року, на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна, він здійснив розпорядження майном - уклав договори купівлі-продажу з ОСОБА_4 без відповідних правових підстав, оскільки не міг визнаватися власником.

За цих підстав Дніпровська міська рада просила визнати недійсними вищезазначені договори купівлі-продажу та скасувати записи про право власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести самочинно побудовані будівлі та споруди, які розташовані на земельній ділянці без відповідного дозволу органів місцевого самоврядування за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу частини магазинів від 26 квітня 2016 року № 1410, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу частини магазинів від 26 квітня 2016 року № 1412, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г.

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи щодо об`єктів нерухомого майна про право власності за № 14331003 та № 14331175, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Усунуто перешкоди Дніпровській міській раді у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести самочинно побудовані приміщення магазинів літ. А-1, загальною площею 36,0 кв.м, основною площею 24,2 кв.м., літ. Б-1, загальною площею 4,3 кв.м., основною площею 4,3 кв.м., літ. В-1, загальною площею 4,7 кв.м., основною площею 4,7 кв.м., які розташовані на земельній ділянці без відповідного дозволу органів місцевого самоврядування за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 2756 грн. з кожного.

Постановою Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року скасовано.

У задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про визнання правочинів недійсними, скасування записів про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відмовлено.

В іншій частині цивільну справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, відмовляючи в задоволенні позову Дніпровської міської ради в частині вимог про визнання правочинів недійсними та скасування записів про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Верховний Суд виходив з того, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а саме ефективним способом захисту, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам, оскільки вирішення вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести самочинно побудовані приміщення магазинів, суди не з`ясували умов, необхідних для встановлення підстав захисту прав власника земельної ділянки у спосіб знесення самочинної забудови, зокрема, чи переслідує таке втручання власника земельної ділянки легітимну мету, чи є захід із втручання у право відповідача пропорційним визначеній меті та чи не становитиме для відповідача задоволення вимоги про знесення самочинно побудованої на чужій земельній ділянці споруди такого індивідуального тягаря, який є надмірним з урахуванням конкретних обставин справи.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2022 року справу було прийнято до нового судового розгляду в суді першої інстанції в частині вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Під час судового розгляду представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Котович М.О. позов не визнав, посилаючись на те, що ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на магазин по АДРЕСА_1 на підставі рішення Бабушкінському районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2014 року, яке набрало законної сили. Будучи законним власником магазину, ОСОБА_6 уклав договори купівлі-продажу з ОСОБА_4 . Такі договори відповідають вимогам, встановленим статтею 203 ЦК України, та є дійсним. На теперішній час саме ОСОБА_4 залишається власником майна. Укладаючи договір, ОСОБА_4 був упевнений в законності повноважень продавця. Позовні вимоги фактично направлені на витребування земельної ділянки у ОСОБА_4 . Тому вважає, що позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 знести магазин є необґрунтованими.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні просив врахувати, що на сьогодні за адресою АДРЕСА_1 відсутні ті об`єкти, на які визнано право власності за ОСОБА_6 , та споруджені інші об`єкти, що підтверджується фототаблицями.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, проходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне:

Судом установлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2014 року у справі № 200/7923/14-ц було задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про визнання права власності та визнано за ОСОБА_2 право власності на приміщення магазинів літ. А-1, загальною площею 36 кв.м., основною площею - 24,2 кв.м., літ. Б-1 загальною площею 4,3 кв.м., основною площею 4,3 кв.м., літ. В-1, загальною площею 4,7 кв.м., основною площею 4,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано право власності ОСОБА_2 на ці об`єкти таким, що підлягає державній реєстрації уповноваженим на те органом без додаткових актів введення об`єкта в експлуатацію.

Зазначене нерухоме майно 09 жовтня 2014 року було зареєстровано державним реєстратором за ОСОБА_2 (номер запису про право власності 7319502, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року у справі № 200/7923/14-ц рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2014 року скасовано та відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні його зустрічних позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання права власності на зазначене нерухоме майно.

Під час розгляду справи в апеляційному суді Дніпропетровської області 26 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договори купівлі-продажу приміщень магазинів, які посвідчені 26 квітня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л. Г. у реєстрі за номером 1410 та 1412.

На підставі вказаних договорів 26 квітня 2016 року за ОСОБА_4 було зареєстроване право власності на магазин літ. А-1 загальною площею 63 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести самочинно побудовані будівлі та споруди, які розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , Дніпровська міська рада посилається, на те, що такі об`єкти були збудовані без відповідного дозволу органу місцевого самоврядування, а отже є самочинними, у зв`язку з чим підлягають знесенню.

Вирішуючи зазначений спір, суд враховує, що статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (пункт "б" частини 3 статті 152 ЗК України).

Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Тобто єдиною підставою для набуття громадянами та юридичними особами права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України.

У частині 1 статті 375 ЦК України визначено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно з частинами 1, 2, 3, 4 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року по справі № 916/2791/13 вказала, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка здійснила самочинне будівництво не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України також передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У своєму позові Дніпровська міська рада наполягає на зобов`язанні ОСОБА_2 знести самочинно побудовані будівлі та споруди на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 без відповідного дозволу органів місцевого самоврядування.

Отже, саме позивач має довести порушення своїх прав, зокрема, що здійснене будівництво є самочинним та підлягає знесенню.

Однак, заявивши позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 знести будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 і, тим самим, усунути перешкоди у користуванні цією земельною ділянкою, позивач Дніпровська міська рада не надала достатніх доказів на підтвердження своїх вимог.

Суд звертає увагу, що у 2014 році за ОСОБА_2 було зареєстроване право власності на приміщення магазинів: літ. А-1, загальною площею 36 кв.м., основною площею - 24,2 кв.м., літ. Б-1 загальною площею 4,3 кв.м., основною площею 4,3 кв.м., літ. В-1, загальною площею 4,7 кв.м., основною площею - 4,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В матеріалах справи містяться копія повідомлення ОСОБА_4 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 13.07.2017 року про початок будівельних робіт реконструкції зблокованих магазинів лі. А-1, Б-1, В-1 з подальшим їх об`єднанням під будівлю магазина по АДРЕСА_1 ; копія декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), яка зареєстрована в Управлінні державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради 24.07.2017 року, копія технічного паспорта від 20.07.2017 року на будівлю магазина літ. А-1 загальною площею 63 кв.м., копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на магазин площею 63 кв.м. по АДРЕСА_1 , копію договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра від 30 червня 2017 року, укладеного з ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник позивача наполягала на тому, що вказані документи уповноваженими органами не видавалися.

Разом із тим, будь-яких належних доказів на підтвердження цього суду не надала.

Дніпровською міською радою у своєму позові не зазначено, які саме будівлі та споруди на земельній ділянці по АДРЕСА_1 вона просить зобов`язати ОСОБА_2 знести.

Крім того, позивачем не надано доказів щодо складу та характеристики об`єктів, які розташовані на час розгляду справи на спірній земельній ділянці. Як і не надано даних щодо особи, якою на даний час порушуються права територіальної громади шляхом самовільного заняття земельної ділянки комунальної власності.

З фототаблиці, яка була долучена представником відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні, вбачається, що характеристика та розташування об`єктів на спірній земельній ділянці станом на липень 2015 року та станом на березень 2021 року є відмінними, що позивачем не спростовано.

Однак матеріали справи не містять доказів, що саме ОСОБА_2 побудовані та використовуються на теперішній час вказані об`єкти для здійснення підприємницької діяльності.

Суд звертає увагу, що до пред`явлення позивачем цього позову ОСОБА_2 будівлі магазинів по АДРЕСА_1 були відчужені ОСОБА_4 , саме за яким на час розгляду справи і зареєстроване право власності на майно, що розташоване за вказаною адресою, магазин площею 63 кв.м.

Проте безпосередньо позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованих будівель та споруд Дніпровською міської радою не було заявлено. Останнього було залучено до участі у справі у зв`язку з пред`явленням позову про визнання правочинів недійсними, в задоволенні якого постановою Верхового Суду від 27 жовтня 2021 року відмовлено. Протягом усього часу розгляду справи позовні вимоги позивачем не змінювалися та не були уточнені. Позивач наполягав на зобов`язанні саме ОСОБА_2 знести самочинно побудовані будівлі та споруди, які розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що позивач у своєму позові не зазначив конкретні об`єкти, які він просить зобов`язати ОСОБА_2 знести, а також не надав доказів, що об`єкти, які на час розгляду справи знаходяться на спірній земельній ділянці були побудовані та перебувають у володінні ОСОБА_2 , право власності на будівлю магазина площею 63 кв.м. зареєстроване за ОСОБА_4 , суд вважає, що у задоволенні позову Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою необхідно відмовити.

Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Ю. Марченко