УХВАЛА

17 квітня 2023 року Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді Ковальова І.М., розглянувши заяву позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини звернувся ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду від 21 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 15 грудня 2022 року на 10 год. 00 хв.

Ухвалою Рівненського міського суду від 15 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини роз`єднано; виділено зі справи №569/16390/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини - в самостійне провадження вимогу про розірвання шлюбу. Передано роз`єднані матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини до канцелярії Рівненського міського суду для присвоєння справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу окремий номер.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 квітня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 квітня 2023 року закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України. Призначено справу до судового розгляду по суті на 02 травня 2023 року на 12 год. 00 хв. в приміщені Рівненського міського суду (33000 м.Рівне, вул.Шкільна, 1).

11 квітня 2023 року на адресу Рівненського міського суду надійшла заява позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення у якій він просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони зміни місця постійного проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 до визначення судом з ким із батьків (після розірвання шлюбу) буде проживати дитина; заборони тимчасового виїзду малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без письмової нотаріально засвідченої згоди батька ОСОБА_1 до визначення судом з ким із батьків (після розірвання шлюбу) буде проживати дитина.

Як зазначає у своїй заяві позивач за первісним позовом, в підготовчому судовому засіданні з`ясовано, що вимога про надання дозволу на вивезення малолітньої дитини на проживання за межі України без дозволу батька не є самостійною вимогою, а похідною від задоволення вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. Відповідачка знаходиться за кордоном, зокрема у Швейцарії, що підтверджується, як у первісній та і зустрічній позовних заявах. Як повідомила сама ОСОБА_2 , вона має намір приїхати в Україну орієнтовно в 20 числах квітня 2023. Варто зазначити, що малолітній син ОСОБА_4 , як вказано та доведено доказами, з 26 жовтня 2022 року проживає в Україні за місцем своєї постійної реєстрації з своїм батьком (позивачем за первісним позовом) в належній батьку на праві приватної власності квартирі, відвідує школу та навчається у першому класі. Поряд з цим, як відомо, в Україні з 24.02.2022 уведено воєнний стан. На увесь час дії воєнного стану спрощено процедуру перетину кордону малолітніми дітьми з одним із батьків без дозволу другого з батьків. Наведені обставини у взаємозв`язку з предметом позову, створюють реальні ризики вивезення матір`ю дитини малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без дозволу батька. Це у свою чергу, не лише унеможливить виконання рішення, в разі задоволення первісного позову, але позбавить сенсу увесь судовий розгляд справи. Адже, дізнаватися, де (в якій країні навіть) може перебувати вивезена таким чином з України дитина, немає жодної можливості, оскільки між країнами Євросоюзу немає формальних кордонів, крім того, українці, на час воєнного стану, мають широкі межі вільного пересування не лише країнами Європи, але і багатьма країнами ближнього та дальнього закордоння. Вказані обставини за фактичних обставин справи та наявністю судового спору між батьками малолітньої дитини про визначення (після розірвання шлюбу) місця проживання дитини з одним із батьків, суттєво порушують не лише батьківські права та інтереси батька, але і його право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Вважає, що невжиття заходів до забезпечення позову в подальшому унеможливить виконання судового рішення в разі задоволенні первісного позову.

Тому з цих підстав, позивач за первісним позовом просить суд заяву задоволити.

Відповідно до ст.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Відповідно до абз.13 п.23 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №383 від 29 березня 2022 року, виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. При цьому в разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану рішення щодо надання дозволу на виїзд за межі України особі чоловічої статі, яка супроводжує дитину, яка не досягла 16-річного віку, приймається з урахуванням приналежності супроводжуючої особи до переліку категорій осіб, які звільнені від військової служби та мобілізації, за наявності у неї підтвердних документів.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатись з батьками всупереч її бажанню, за винятком, коли таке розлучення необхідно в найкращих інтересах дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, пересвідчившись в тому, що, між сторонами дійсно виник спір та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, з`ясувавши обсяг позовних вимог, беручи до уваги те, що відповідач за первісним позовом тривалий час знаходиться та проживає у Швейцарії (що не заперечується всіма учасниками процесу) враховуючи введення в Україні військового стану та існування реального ризику вивезення малолітньої дитини за кордон без згоди позивача за первісним позовом, як батька, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі та насамперед забезпечення дотримання прав, свобод та інтересів самої малолітньої дитини, суд вважає, що вид забезпечення позову заявлений позивачем є помірним та відповідає вимогам, передбаченим ст.151 ЦПК України, тому з цих підстав заява підлягає до задоволення.

Вказаний вище вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, невжиття такого заходу може в подальшому ускладнити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду або ефективний захист прав позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153,157,258,259,353,354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву позивача за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України про забезпечення позову - задоволити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом:

заборони зміни місця постійного проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 до визначення судом з ким із батьків (після розірвання шлюбу) буде проживати дитина.

заборони тимчасового виїзду малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без письмової нотаріально засвідченої згоди батька ОСОБА_1 до визначення судом з ким із батьків (після розірвання шлюбу) буде проживати дитина.

Копію ухвали направити до Державної прикордонної служби України (місцезнаходження: вул.Володимирська, буд.26, м. Київ, 01601; електронна пошта ) та Державної міграційної служби України (місцезнаходження: вул.Володимирська, буд.9, м. Київ, 01001; електронна пошта suddmsu.gov.ua) для виконання та сторонам для відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов