Справа № 344/722/22
Провадження № 22-з/4808/60/23
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
29 червня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)
суддів: Василишин Л.В., Максюти І. О.
секретаря Кузів А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 , до якої приєдналась ОСОБА_3 та апеляційної скарги ОСОБА_1 , до якої приєдналась ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2023 року, ухвалене в складі судді Бабій О.М. в м. Івано-Франківську, повний текст складено 08 березня 2023 року та апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 22 березня 2023 року, ухвалене в складі судді Бабій О.М. в м. Івано-Франківську у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради про усунунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу огорожі, вольєра та знесення самочинно побудованого гаражу,
У січні 2022 року ОСОБА_3 ОСОБА_2 , ОСОБА_5 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу огорожі, вольєра та знесення самочинно побудованого гаражу.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2023 позов ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу огорожі, вольєра та знесення самочинно побудованого гаражу задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , усунути ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перешкоди у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :20:001:0290 площею 0,0621 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом:

-демонтажу огорожі (фундаменту і сітки) встановленої з боку фасадної частини будинку АДРЕСА_1 , між стіною будинку і огорожею, яка встановлена по межі земельної ділянки вказаного будинку і землі загального користування ( АДРЕСА_1 );

-демонтажу огорожі (фундаменту, металевих стовпчиків, сітки-рабиці) встановленої позаду будинку (на подвір`ї вказаного будинку);

-демонтажу вольєра.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 судовий збір в розмірі по 496 гривень 20 коп. з кожного.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 2000 грн з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу у розмірі по 3200 грн з кожного.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2023 року стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 2750 грн з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , до якої приєдналась ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення суду, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги погодження всіма сторонами використання спільної земельної ділянки та затвердженого Плану розподілу прибудинкової території. Таким розподілом всі співласники узгодили між собою право користування земельною ділянкою та виділені частини земльної ділянки для користування власниками відповідних квартир для власних потреб. Так, позивачка ОСОБА_3 розмістила сарай та гараж, тобто реалізувала своє право на використання спільної земельної ділянки. Встановлення і використання нею вольєра здійснено згідно з Планом розподілу. Таким чином, демонтаж споруди порушує її право на користування як співласником земельноюділянкою. Що стосується демонтажу огорожі з фасадної сторони будинку, та такої перешкоди не існує. Огорожа встановлена на бетонний камінь(поребрик), тому висновок суду про демонтаж фундаменту огорожі та самої огорожі є передчасним та відповідає обставинам справи. Крім того, набуття ОСОБА_2 право власності на квартиру не є підставою виникнення у нього право на земельну ділянку багатоквартирного будинку, що передбачено вимогами ст. 42 ЗК України.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 до якого приєдналась ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду, з ухваленням нового про задоволення позову в повному розмірі, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що висновок суду в частині відмови у задоволенні позову про знесення самочинно збудованого гаражу є передчасним, оскільки матеріалами справи та підтверджено свідками про встановлення самочинного гаражу. Так, у журналі обмірів Івано-Франківським ОБТІ 19.05.1976 проставлено відмітку про погашення, що свідчить про знесення господарських будівель на зазначеній земельній ділянці. Також, згідно оціночного опису, ескізу, журналу зовнішніх обмірів, сарай (літ. В) мав площу 7,44 кв.м., матеріал стін - цегла. 3 долученого до матеріалів справи витягу з ДЗК про земельну ділянку вбачається, що площа ділянки під сараями (гаражами) ОСОБА_3 та ОСОБА_6 складає 0,0041 га, тобто 41,0 кв.м. Згідно промірів з плану розподілу прибудинкової території (копія долучена до матеріалівсправи), площа сарая (гаража) ОСОБА_4 становить 17,82 кв.м. (3,30 кв.м. - ширина;5,40 кв.м.довжина). Долученими до матеріалів справи фото підтверджується, що спірний сарай (гараж) побудований частково з шлакоблоків. Вищевказані докази в сукупності спростовують твердження представника відповідачки ОСОБА_4 про те, що самочинно збудований сарай (гараж) є будівлею сарая під літ. «В», яка збудована ще в 1947 році, а з фотокарток, які долучені до матеріалів справи, чітко вбачається, що гараж не є дерев`яним, а його стіни змуровані із шлакоблоків. Однак, цим доказам та обставинам суд першої інстанції не надав будь-якої оцінки. Крім того, факт незаконності самочинно встановленого гаражу на спільній земельній ділянці також підтверджується відсутністю правовстановлюючих документів на нього, а також письмовими поясненнями залученої до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради.

Не погоджуючись з додатковим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування додаткового рішення та залишити заяву позивачів без розгляду. Вказує, що в межах 5-ти денного строку для подання доказів щодо витрат на правову допомогу, позивачем ОСОБА_7 та представником позивачки ОСОБА_3 - адвокатом Круцем В.М. не було подано до суду відповідні докази. Такі докази подані 15 березня 2023 року, рішення прийняте 27 лютого 2022 року. В зв`язку з порушенням порядку та строків для подання відповідних доказів, відсутні підстави для розгляду поданих документів. Тому, заяву позивача ОСОБА_8 та заяву представника позивачки ОСОБА_3 суд першої інстанції повинен був залишити без розгляду, так як докази були надані ними поза межами строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦІК України.

21 квітня 2023 року начальник Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради Семків О. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якій доводи апеляційної скарги спростовує, вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Вимоги про знесення самочинного гаражу є передчасним, оскільки чинним законодавством передбачено особливий порядок знесення самочинно збудованого об`єкту, з відповідною процедурою визнання такого об`єкта самочинним. Перевірка вказаного об`єкта посадовими особами Управління не проводилась та такі заходи державного контролю та нагляду тимчасово припинені у зв`язку з воєнним станом. Крім того, обов`язковому знесенню об`єкт будівництва підлягає у випадках, якщо такий об`єкт побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та/або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. В усіх інших випадках знесенню передує встановлення можливості перебудови об`єкта будівництва.

24 квітня 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 подали відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому доводи апеляційної скарги заперечили. Вказують, що твердження апелянта про відсутність правоустановчого документа на даний гараж (сарай), є недоречним, так як вказана обставина справи теж була з`ясована при розгляді справи в суді першої інстанції, та встановлено, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції 1997 р. чинній на час приватизації квартир жильцями буд. АДРЕСА_1 ) власники квартир багатоквартирних будинків та житлової площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.Таким чином, вимога про знесення гаражу є необгрунтована та не мотивована належними доказами.

25 квітня 2023 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечив. Вказує, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками і такі співвласники не мають право на виділення в натурі частки із спільного майна. Тому встановлення гаражу є самочинним і порушує його право на користування спільною земельною ділянкою. Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено порушення прав позивачів на користування спільною земельною ділянкою та зобов`язано усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , до якої приєдналась ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2023 року залишино без задоволення.

Додаткове рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 2000 грн з кожного та на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 3200 грн з кожного скасувано.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у цій справі - відмовлено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналась ОСОБА_4 задовольнити. Рішення Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2023 року в частині зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 усунути ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перешкоди у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :20:001:0290 площею 0,0621 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом: демонтажу огорожі (фундаменту і сітки) встановленої з боку фасадної частини будинку АДРЕСА_1 , між стіною будинку і огорожею, яка встановлена по межі земельної ділянки вказаного будинку і землі загального користування ( АДРЕСА_1 ); демонтажу огорожі (фундаменту, металевих стовпчиків, сітки-рабиці) встановленої позаду будинку (на подвір`ї вказаного будинку); демонтажу вольєра скасувано й ухвалено у цій частині нове рішення.

У задоволення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною кадастровий номер :20:001:0290 площею 0,0621 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 - відмовлено.

В решті оскаржуване рішення залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 22 березня 2023 року задоволено частково.

Додаткове рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2023 року, яким стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 2 750 грн з кожного змінено та стягнуто із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареестрований за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 5 000 грн (п`ять тисяч гривень) з кожного.

20 червня 2023 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування понесених витрат за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції за написання відзиву та участь у судових засіданнях у розмірі 5 500 грн.

Сторони у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до пункту «в» частини 4 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За змістом пункту 3 частин першої, третьої статті 270 ЦК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (само представництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Так, у відповідності до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, надано копію додаткового договору про надання правової допомоги та представництва, укладеного 28 березня між ОСОБА_1 та адвокаткою Шкурлатовською Г.І. та акт виконаних робіт від 19 червня 2023 року.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг робота адвоката включає:

- підготовка та написання апеляційної скарги на рішення Івано-Франківського міського суду від 27.02.2023 2 000 грн;

- ознайомлення з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду і складання відзиву на апеляційну скаргу 1 500 грн;

- участь у судовому засіданні в Івано-Франківського апеляційного суду - 01.06.2023, 01.06.2023 2 000 грн;

Що загалом виходить - 5 500 тис грн.

Вдповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч.ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК Українирозмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Установлено, що 15 червня 2023 року в судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокатка Шкурлатовська Г.І. відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів зробила заяву про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду нею будуть подані докази щодо понесених витрат на правничу допомогу.

З урахуванням наданих КавакоюД.С. доказів понесених нею витрат на професійну правничу допомогу та відсутності від ОСОБА_3 і ОСОБА_2 клопотання щодо зменшення їх розміру понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (складання відзиву на касаційну скаргу) в розмірі 5 500 грн, а також зважаючи на відсутність заперечень щодо зменшення такого розміру, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, понесених нею у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 5 500,00 грн.

Керуючись ст.133,141, 270, 268,381, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про відшкодування понесених витрат за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції та за участь у судових засіданнях у розмірі 5 500 грн задовольнити й ухвалити у цій справі додаткове судове рішення.

Стягнути із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареестрований за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ) по 2 750 грн (дві тисячі сімсот п`ятдисят гривень) з кожного витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: В.Д.Фединяк Л.В.Василишин

І. О. Максюта