Справа № 137/201/23
Провадження № 22-ц/801/1388/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Верещинська Я. С.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 рокуСправа № 137/201/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів Сала Т. Б., Якименко М. М.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивачі заступник керівника Вінницької окружної прокуратури, Літинська селищна рада,

відповідач(особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

третя особа без самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Гунько Олексієм Іллічем, на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 10 травня 2023 року, постановлене у складі судді Верещинської Я. С. в смт. Літин, повне судове рішення складено 17 травня 2023 року,-

в с т а н о в и в:

Заступник керівника Вінницької окружної прокуратури Семенюк В.А. в інтересах держави в особі Літинської селищної ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування у нього земельної ділянки площею 2,0 га, що розташована на території колишньої Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області. Просив стягнути з відповідача на користь Вінницької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначив, що Вінницькою окружною встановлено випадок незаконного вибуття з державної у приватну власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,0 га, розташованої на території колишньої Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області, право власності якої було зареєстровано за ОСОБА_2 (кадастровий номер :01:000:0321). Підставою для державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку стало рішення 34 сесії 7 скликання Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області від 16.10.2020 №332 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі її у власність». Водночас, як вбачається з інформації, отриманої з архівного відділу Вінницької районної державної адміністрації, 34 сесія 7 скликання Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області, яка відбулась 16.10.2020, не приймала рішення №332 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі її у власність». На реєстрацію державному реєстратору речових прав Брацлавської селищної ради було надано підроблений документ. За даним фактом Вінницькою окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

В подальшому ОСОБА_2 продав зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 17.08.2021 року, який є власником земельної ділянки і на час звернення з цим позовом ОСОБА_3 придбав вказану земельну ділянку у особи, яка, з огляду на зазначені обставини, не мала права її відчужувати, позивач просив витребувати земельну ділянку у відповідача ОСОБА_1 на користь Літинської селищної ради.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 10 травня 2023 року позов задоволено: постановлено витребувати у ОСОБА_1 на користь Літинської селищної ради земельну ділянку площею 2,0 га, з кадастровим номером :01:000:0321, що розташована на території колишньої Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивоване наступним. Під час судового розгляду в суді першої інстанції було підтверджено належними доказами, що розпорядником спірної земельної ділянки було Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області і вона перебувала у державній власності. Доказів законної передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 суду не надано, він набув право власності на земельну ділянку на підстав рішення сільської ради, якого не існує, відтак земельна ділянка вибула із володіння власника поза його волею. Виходячи з цього суд першої інстанції дійшов висновку про витребування на користь Літинської селищної ради спірної земельної ділянки у ОСОБА_1 як добросовісного набувача

З таким рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 та, діючи через свого представника адвоката Романюка Є. А., подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Основні доводи апеляційної полягають у тому, що заявник вважає, що суд не врахував, що він є добросовісним набувачем у відповідності до ст. 388 ЦК України. Суд першої інстанції не врахував, що в даному відсутні підстави для втручання у його мирне володіння земельною ділянкою, яку він набув законно, на день придбання будь яких обмежень щодо її продажу не було об`єктивної можливості перевірити законність набуття земельної ділянки ОСОБА_2 . Також заявник стверджує, що суд не оцінив тягар, який на нього буде покладено у зв`язку із витребуванням земельної ділянки. Зсилається на те, що при розгляді справи суд першої інстанції не врахував практику Верховного Суду з цього питання, викладену зокрема у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2022 у справі № 522/14900/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 914/3224/16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 992/3537/17, у постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 205/7567/18 , у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 461/12525/15-ц, у постанові Верховного Суду у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023 у справі №725/1824/20, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18, від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 , у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

12 червня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Вінницької окружної прокуратури, в якому значиться, що посилання відповідача в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду не стосуються спірних правовідносин та обставини справ є відмінними від справи, що розглядається. Наголошує на тому, що судом першої інстанції на підставі поданих доказів встановлено , що вибуття спірної земельної ділянки з державної власності відбулось на підставі рішення, яке Бірківська сільська рада Літинського району не приймала. Виходячи з вказаного заявник вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Від ОСОБА_2 , Літинської селищної ради відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надійшов.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Вінницької окружної прокуратури Гупяк О. В. заперечила проти задоволення апеляційної скарги просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином: ОСОБА_2 отримав виклик до суду 17.06.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправленням, ОСОБА_1 , його представник адвокат Гунько О. А., Літинська селищна рада повідомлені 15.06.2023 року на електронні адреси, причини неявки суду не повідомили. Апеляційним судом відхиллено клопотання про відкладення розгляду справи, подане 29 червня 2023 року адвокатом Стоколоса В. І. Гунько О. А., зазначені ним причини неявки в судове засідання визнані неповажними (знаючи завчасно про судове засідання, призначене на 29 червня 2023 року (з 15 червня 2023 року), він вибув у відпустку з 26 по 30 червня 2023 року, тобто не спланував свій час відпочинку так, щоб мати змогу з`явитись в судове засідання, не повідомив суд завчасно.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону.

По справі встановлено наступні обставини:

-11.05.2021 державним реєстратором Брацлавської селищної ради Вінницької області зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:000:0321, площею 2,0 га, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено (а.с.10-11);

-підставою для державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку стало рішення Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області від 16.10.2020 №332 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі її у власність», в якому затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розташована на території Бірківської сільської ради, та передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером: :01:000:0321, площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства (а. с. 12);

-вищевказану земельну ділянку ОСОБА_2 відчужено відповідачу у справі ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №5822 від 17.08.2021 (а. с. 10 на звороті).

-з інформації, отриманої з архівного відділу Вінницької районної державної адміністрації, встановлено, що 34 сесія 7 скликання Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області, яка відбулась 16.10.2020 не приймала рішення №332 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі її у власність», (а.с.13-17);

-16.10.2020 року 34 сесією 7 скликання Бірківської сільської ради було прийнято рішення № 332, яке стосувалось питання надавання сільському голові Бірківської сільської ради щорічної основної відпустки та матеріальної допомоги (а.с.18);

-Згідно інформації, отриманої від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 29.08.2022 №0-2-0.6-2974/2-22, земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0321 знаходиться за межами населеного пункту на території колишньої Бірківської сільської ради, на даний час на території Літинської селищної територіальної громади (а.с.19);

-Вінницькою окружною прокуратурою в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» листом №50/15155 вих22 від 07.12.2022 проінформовано Літинську селищну раду про виявлення вищевказаних порушень земельного законодавства з метою з`ясування позиції селищної ради щодо самостійного захисту права власності територіальної громади на спірну земельну ділянку (а. с.21);

-Літинська селищна рада повідомила Вінницьку окружну прокуратуру про те, що перевірка законності набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення не відноситься до її компетенції та просить про звернення до суду із позовною заявою в інтересах держави в особі Літинської селищної ради щодо витребування та повернення земельної ділянки, що встановлено з листа № 05-29/1551 від 09.12.2022 року (а. с. 22,23).

Між сторонами виник спір з приводу витребування земельної ділянки від добросовісного набувача на користь власника на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), в якій зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном, може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.387 ЦК України лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом

Необхідною передумовою виникнення права приватної власності на земельну ділянку державної чи комунальної власності має бути рішення про передання у приватну власність цієї ділянки, прийняте відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, які діють від імені власника.

В справі що розглядається встановлено, що 34 сесія 7 скликання Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області, яка відбулась 16.10.2020 не приймала рішення №332 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі її у власність», (а.с.13-17), рішення № 332 стосувалось питання надавання сільському голові Бірківської сільської ради щорічної основної відпустки та матеріальної допомоги (а.с.18)

Розпорядником спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0321 станом на 16.10.2020 було Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області і, тобто вона перебувала у державній власності.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що реєстрація за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, якій було присвоєно кадастровий номер :01:000:0321, на підставі неіснуючого рішення органу місцевого самоврядування, свідчить про те, що земельна ділянка вибула з володіння її власника - держави, поза його волею.

Встановивши, що ОСОБА_2 відчужив набуту ним земельну ділянку ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно виснував, що в даній справі підлягають застосуванню положення п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України про витребування майна у ОСОБА_1 як у добросовісного набувача.

Отже, доводи апеляційної скарги з приводу того, що земельна ділянка не може бути витребувана у відповідача як добросовісного набувача, є власним тлумаченням відповідача норм законодавства та не спростовує правильність застосування судом першої інстанції положень статті 388 ЦК України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував відсутності підстав для втручання у мирне володіння відповідачем земельною ділянкою, колегія суддів вказує наступне.

У рішенні суд першої інстанції зазначив, що суспільний інтерес, який полягає у повернення в розпорядження держави (наразі органу місцевого самоврядування) земельної ділянки, є умовою реалізації функції держави із забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, тому втручання в мирне володіння ОСОБА_1 земельною ділянкою є законним, воно переслідує суспільний інтерес, є пропорційним визначеним цілям.

Ураховуючи, що вибуття із власності Бірківської сільської ради Літинського району було здійснено на підставі підробленого документу, звернення прокурора із зазначеним позовом відповідає суспільним інтересам та є пропорційним втручанням у право особи на мирне володіння майном, оскільки полягає у відновленні законності при вирішенні вибуття з власності територіальної громади земельних ділянок та їх повернення у власність держави для задоволення потреб територіальної громади. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.08.2020 року у справі № 299/2739/17).

Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Суд першої інстанції вірно виснував, що ОСОБА_1 , із власності якого витребовується земельна ділянка, не позбавлений можливості відновити своє право, пред`явивши вимогу до ОСОБА_2 , у якого він придбав земельну ділянку та який не мав прав на неї, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Вказане відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції судової практики вирішення аналогічних спорів( з наведенням ряду постанов верховного Суду) не спростовує висновки суду першої інстанції, зроблені у цій справі, оскільки у справах, на які посилається ОСОБА_1 , предметом судового розгляду були подібні, але не аналогічні відносини, а при вирішенні питання про витребування майна з володіння добросовісного набувача в кожній конкретній справі має вирішуватися питання чи є втручання у мирне володіння майном законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям, про що в тому числі наголошено і в постановах Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду, на які посилається ОСОБА_1 ..

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Як уже зазначено вище, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції у повній мірі, рішення суду обґрунтоване, прийняте на підставі повно та всебічно встановлених обставинах справи, вірної оцінки доказів у їх сукупності та відповідності одне одному, з урахуванням судової практики у подібних правовідносинах, а доводи апеляційної скарги зводяться виключно до незгоди із ухваленим по справі судовим рішенням та не містять доводів, які б ці висновки об`єктивно спростовували.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України) як такого що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України), слід зазначити наступне: за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено 4 036 грн 00 коп. судового збору(а. с. 92), проте оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, понесені відповідачем судові витрати не підлягають стягненню з позивача. Доказів понесення в ході апеляційного розгляду судових витрат іншими учасниками справи матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Гунько Олексієм Іллічем, залишити без задоволення.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 10 травня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за ним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді Т. Б. Сало

М. М. Якименко

Повне судове рішення складено 03 липня 2023 року.