РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бойко Л.Л.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та її вихованні,

ВСТАНОВИВ:

19.12.2022р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона з 03.07.1999р. перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , від якого мають двох дітей: повнолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб розірвано за рішенням Хортицького районного суду від 10.11.2016р., яке набрало законної сили 22.11.2016р. Після розірвання шлюбу старша донька ОСОБА_7 залишалась мешкати з нею за адресою: АДРЕСА_1 , а молодша ОСОБА_8 з відповідачем ОСОБА_3 переїхали до його батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_3 через свою аморальну поведінку постійно провокував конфлікти, погружав їй та їх старшій доньці ОСОБА_7 , вчиняв домашнє насильство, перешкоджав проживанню у квартирі, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась до органів поліції. Після досягнення старшою донькою повноліття у 2018р. через нестерпні умови проживання, які створив її колишній чоловік, вона змінила місце проживання і змушена донині орендувати житло. Після цього відповідач ОСОБА_3 з новою родиною повернувся до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а неповнолітню доньку ОСОБА_9 залишив проживати разом з його батьками. Тривалий час відповідачі не надають їй жодної можливості спілкуватись з молодшою донькою та приймати участь в її вихованні, вчиняють сварки на її очах, не дозволяють з нею бачитися навіть у свята, налаштовують доньку проти неї, розповідають неправдиву інформації, заблокували її номер телефону у телефоні доньки, чинять на доньку психологічний тиск. У зв`язку з цим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Жодних підстав обмежувати її в праві спілкування з донькою та участі у її вихованні немає. Вона має постійну роботу та стабільний дохід, постійне місце проживання, характеризується позитивно, шкідливих звичок немає, під спостереженням нарколога чи на диспансерному обліку в закладі з надання психіатричної допомоги не перебуває.

Просить зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не чинити їй перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визначити такий спосіб її участі у спілкуванні та вихованні дитини: - побачення з дитиною за місцем її проживання, перебування (зокрема за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 ) чи навчання з можливістю вільного спілкування без присутності інших осіб і без обмеження кількості та тривалості побачень; - можливість спільного відпочинку у вільний від навчання дитини час, а також у вихідні, світкові, неробочі дні з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини; - необмежене спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку. Також просить солідарно стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати.

Ухвалою суду від 20.12.2022р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання.

04.01.2023р. до суду надійшов відзив відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на позов, в якому вони позовні вимоги не визнали повністю та зазначили, що ОСОБА_3 дійсно перебував в зареєстрованому шлюбі з позивачкою ОСОБА_1 , від якого мають двох дітей: повнолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причиною розірвання шлюбу було те, що позивачка зловживала алкогольними напоями та в стані алкогольного сп`яніння вела себе агресивно, влаштовувала сварки, кричала на дітей, кидалась на чоловіка. У зв`язку з цим ОСОБА_3 19.06.2016р. та 19.11.2016р. звертався до поліції, щодо позивачки було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-1 КУпАП. Крім того, неодноразово позивачці в стані алкогольного сп`яніння спричиняли тілесні ушкодження. Зокрема, у жовтні 2012р. вона, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (2,58 проміле), потрапила до лікарні з переламом основи черепу та нижньої шелепи. Їх неповнолітня дочки ОСОБА_9 була присутня при сварках, які вчиняла позивачка, та коли остання вживала алкогольні напої з невідомими особами, а також під час нанесення їй тілесних ушкоджені. Саме поведінка позивачки спричинила психологічний стрес у доньки, на фоні чого у неї погіршився зір, з 2016р. вона перебуває на обліку у лікарів офтальмолога на невролога. Після припинення шлюбних відносин з позивачкою ОСОБА_3 з молодшою донькою ОСОБА_9 переїхав мешкати до своїх батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а старша донька ОСОБА_10 залишилась мешкати разом з матір`ю у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності. При цьому, за час мешкання позивачки в зазначеній квартирі вона жодного разу не сплачувала за комунальні послуги, якими користувалася. Після досягнення старшою донькою повноліття та її переїзду в інше житло, позивачка у квітні 2018р. залишила квартиру та більше не поверталась. Рішенням суду від 28.12.2020р. її було визнано такою, що втратила право користування житлом. У зв`язку з тим, що їх неповнолітня донька ОСОБА_9 проживала з батьком та знаходилась на його утриманні, рішенням суду від 23.10.2018р. з позивачки на користь відповідача ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання доньки та станом на травень 2022р. заборгованість за аліментами становить 111 971,42грн. Позивачка матеріально доньку не утримує, не спілкується з дитиною, не цікавиться її розвитком, здоров`ям та успіхами. Єдиний раз коли вона прийшла до школи, де навчається донька, і намагалася з нею зустрітися проти згоди дитини. Це викликало у дитини нервовий стрес, вона була схвильована, розгублена, намагалася сховатися. Більше позивачка не намагалась спілкуватись з дитиною. Оскільки позивачка не цікавилась життям доньки, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав. Після чого позивачка стала вчиняти активні дії щодо спілкування з донькою, під час розгляду органом опіки та піклування питання доцільності позбавлення батьківських прав вона заявила про перешкоди у спілкуванні з дитиною, звернулась до психолога. До цього часу вона до органу опіки та піклування чи суду з приводу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною не зверталась. Відповідачі ніколи не перешкоджали позивачці спілкуватись з дитиною. Однак ОСОБА_9 досягла такого віку, коли сама не бажає спілкуватися з матір`ю. Позивачка намагається за допомогою судового рішення вплинути на неповнолітню доньку та змусити її спілкуватись з нею, що може негативно вплинути на психіку дитини і не буде сприяти захисту якнайкращих її інтересів. Просять в позові відмовити повністю.

17.01.2023р. до суду надійшла відповідь позивачки ОСОБА_1 на відзив відповідачів, в якій вона зазначила, що обставини, на які посилаються відповідачі, є недостовірними, не стосуються предмета доказування та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. Так, твердження відповідача ОСОБА_3 , що сімейне життя не склалось через її негативну поведінку у подружньому житті та зловживання алкогольними напоями, не відповідають дійсності. В рішенні суду про розірвання шлюбу, яке ініціював ОСОБА_3 , зазначено, що шлюбні стосунки припинені з липня 2016р. через втрату між ними почуття любові та поваги. Додані до відзиву копії листів поліції містять лише інформацію про зупинення перевірок за зверненням відповідача ОСОБА_3 через відсутність ознак кримінальних правопорушень, складання протоколів про адміністративне правопорушення щодо позивача, але не підтверджують факт притягнення її до адміністративної відповідальності. Доводи про вчинення більше 10 років тому стосовно неї злочину, внаслідок якого їй спричинені тілесні ушкодження, не стосуються предмету доказування у цій справі, а надані відповідачем копії медичної документації позивачки є недопустимими доказами, оскільки містять охоронювану законом таємницю та є конфіденційною інформацію, згоду на поширення якої вона не надавала. Ні один з доданих до відзиву документів не мстить відомостей про те, що поведінка позивачки спричинила у доньки психологічний стрес, на фоні якого у дитини погіршився зір. У наданих відповідачами медичних документах щодо лікування дитини відомостей, що стосуються предмету доказуванню, немає. Навпаки вони доводять її доводи про те, що дитина постійно проживає не з батьком відповідачем ОСОБА_3 , а з його батьками за адресою: АДРЕСА_2 . Така ж інформація щодо місця проживання дитини відображена в інформації зі школи, де навчається дитина. Твердження відповідачів про вкрай аморальний спосіб життя позивачки спростовуються показаннями їх старшої доньки ОСОБА_10 , які зафіксовані рішенням суду від 05.04.2017р.у справі 337/5169/16-ц, а також характеристиками позивачки з місця проживання та роботи, інформацією від психолога, нарколога та психіатра. В той час, коли аморальна поведінка ОСОБА_3 щодо неї, крім неодноразових звернень до поліції, також встановлена вказаним вище рішенням суду. Наведені у відзиві доводи відповідачів лише підтверджують, що вони розповсюджують про неї неправдиву інформацію та налаштовують доньку проти неї. Щодо аліментів, то вона ніколи не ухилялася від утримання своїх дітей. Вона самостійно утримувала старшу доньку ОСОБА_10 , а матеріальну допомогу на утримання доньки ОСОБА_9 відповідач ОСОБА_3 відмовлявся прийняти від неї. Рішення суду про стягнення з неї аліментів на утримання доньки ОСОБА_9 було ухвалено без її присутності, про відкриття виконавчого провадження їй також не було відомо. Після того, як вона дізналась про таке рішення, то відрахування аліментів здійснюється своєчасно та в більшому розмірі. Наданий відповідачами розрахунок заборгованості по аліментам не цей час не є актуальним. Також вказує, що її спілкування з донькою можливо виключно за їх обопільним бажанням, а примусове виконання рішення суду у цій справі у разі задоволення позову може стосуватись лише відповідачів, а не дитини. Просить позов задовольнити повністю.

13.03.2023р. до суду надійшов висновок органу опіки та піклування в особі районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району №21.01/03-23/155 від 03.03.2023р. щодо вирішення цього спору.

Ухвалою суду від 14.03.2023р. підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Малишев О.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги повністю з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, просять позов задовольнити. Додатково позивачка суду пояснила, що шлюбні відносини з ОСОБА_3 вони припинили влітку 2016р., офіційно шлюб розірвали восени 2016р. Після припинення шлюбних відносин чоловік разом донькою ОСОБА_9 пішов жити до своїх батьків на вул.Курузова. Вона зі старшою донькою ОСОБА_10 залишилась на АДРЕСА_3 . Через рік окремого життя у зв`язку з нестерпними умовами проживання, які створив колишній чоловік, вона виїхала з квартири на АДРЕСА_3 , до цього часу проживає в орендованому житлі. Вона не заперечувала, щоб ОСОБА_9 жила з колишнім чоловіком, оскільки вона не має власного житла, вимушена орендувати житло, певний період не працювала. Питання щодо визначення місця проживання доньки, визначення порядку участі у її вихованні не ініціювала, оскільки не мала на це коштів. Декілька разів за останні сім років вона намагалась зустрітися з донькою, але відповідачі не впускали її до їх кватири, налаштували дитину проти неї. Останній раз вона прийшла до доньки на АДРЕСА_4 . Був День матері. До квартири її не впустили, вона зустрілась з донькою біля під`їзду, вони поспілкувались декілька хвилин. Вона сказала доньці, що кохає її і попросила не шкодити своєму здоров`ю. Також вона в 2019р. ходила до школи, де навчається донька, але дитина розплакалась, вбігла, а її попросили залишити приміщення. Також вони бачились з ОСОБА_9 на весіллі старшої доньки ОСОБА_10 пару років тому. У неї була можливість поспілкуватись з донькою, але на прохання старшої доньки не стала провокувати конфлікт, оскільки ОСОБА_9 була в оточенні колишнього чоловіка та його родичів, які намагались не допустити їх спілкування. Раніше вона особливо не наполягала на спілкуванні з дитиною, щоб не травмувати її психіку. Зараз сподівається, що донька подорослішала і вони будуть спілкуватись, оскільки вона дуже кохає свою дитину, бажає спілкуватись з нею.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов не визнали повністю з підстав, викладених у відзиві на позов, просять в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 додатково суду пояснив, що жодних перешкод для спілкування позивачці з донькою ні він, ні його батьки не чинили. Це власне бажання доньки не спілкуватись з матір`ю, яке викликано негативною поведінкою матері ще під час спільного життя. Позивачка не приділяла доньці належної уваги, не створювала належні умови для розвитку дитини, в присутності дитини потрапляла в різні неприємні ситуації, в 2012р., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в присутності доньки була побита невідомими особами та потрапила до лікарні. Ця ситуація вплинула на стан здоров`я ОСОБА_9 , у неї погіршився зір, виникли головні болі, через що дитина перебуває на обліку лікарів. За час окремого проживання позивача декілька разів зустрічалась з донькою, але під час цих зустрічей лише казала про те, що він та його батьки налаштовують дитину проти неї. Фактично дитиною, її потребами, інтересами не цікавилась. Через це донька не хоче спілкуватись з нею. Вона лише декілька разів згадувала матір і лише в негативному сенсі. ЇЇ ніхто проти позивачки не налаштовує, тиску не чинить.

Відповідачка ОСОБА_4 додатково суду пояснила, що є бабусею ОСОБА_9 . Після припинення шлюбних відносин між сином ОСОБА_11 та позивачкою син з неповнолітньою ОСОБА_9 жили у них один рік. За цей час позивачка приходила до доньки, ніхто не перешкоджав їй спілкуватись з нею, але вона закривалась з дитиною в кімнаті та казала їй, що її батько та вони погані, що вони наговорюють на неї. Через це у дитини відпало бажання спілкуватись з позивачкою. На це вплинула і поведінка позивачки ще під час спільного життя, коли вона не приділяла дитині належної уваги, в присутності доньки спілкувалась з іншими чоловіками, вживала алкогольні напої, в 2012р. була побита невідомими та потрапила до лікарні. Позивачка дійсно приходила до них на АДРЕСА_5 з ОСОБА_9 була в той час на ринку на Універсамі. Дома був її чоловік дідусь ОСОБА_9 , який сказав позивачці, що дитини дома немає. Але вона викликала поліцію. Коли ОСОБА_9 приїхала додому, то зустрілась з позивачкою на вулиці. Вони поспілкувались, але недовго. Ніхто дитині не забороняє спілкуватись з матір`ю, навпаки пропонують це робити, але дитина сама не хоче цього. Був випадок, коли позивачка приходила до школи, приставала до дитини, казала, що викраде її, дитина злякалась, стала плакати, вчителя її відвели в інше місце, намагались заспокоїти.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_6 .

Представник третьої особи ОСОБА_5 пояснила, що відповідне питання розглядалось на комісії з прав дитини за участю сторін та неповнолітньої дитини. Мати та батько надали пояснення, аналогічні тим, що висловлені в судовому засіданні. Неповнолітня ОСОБА_8 пояснила, що вона за власним бажанням не бажає спілкуватись з матір`ю через її негативну поведінку. Під час бесіди з дитиною спеціалістами було помічено, що усі питання, які стосуються матері, дуже засмучують дівчину. Зі слів дитини, кожного разу, коли матір їй телефонує, вона не запитує у доньки як у неї справи, а лише негативно висловлюється про батька. Після ретельно проведеної перевірки, з урахуванням усіх встановлених обставин органом опіки та піклування було прийнято рішення про можливі способи участі позивачки у спілкуванні з донькою, а саме, кожної суботи з 10.00год до 16.00год за бажанням дитини, в інші дні за домовленістю між батьками. Просить прийняти рішення відповідно до чинного законодавства та в інтересах неповнолітньої дитини.

Суд, вислухавши пояснення сторін, третьої особи, неповнолітньої ОСОБА_1 , свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

При цьому, права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.49 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та п.47 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення ст.8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (п.50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» ЄСПЛ також наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.141,150,155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч.1-2 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Ст.171 СК України закріплює, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами, зокрема, спору щодо її виховання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 з 03.07.1999р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 10.11.2016р., яке набрало законної сили 22.11.2016р. (арк.18).

Від шлюбу сторони мають двох дітей повнолітню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк.17).

Судовим рішенням про розірвання шлюбу встановлено, що подружні відносини між сторонами фактично припинені з липня 2016р.

Після припинення подружніх відносин старша донька ОСОБА_7 залишилась мешкати з матір`ю ОСОБА_1 , молодша донька ОСОБА_1 - разом з батьком ОСОБА_3 .

Згідно з копією листа Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області №28од/40-2022 від 30.10.2022р. ОСОБА_1 зверталась до органів поліції з повідомленнями: 17.09.2016р. про те, що по АДРЕСА_1 чоловік б`є; 20.09.2016р. про те, що 18.09.2016р. маловідомий за місцем мешкання наніс тілесні ушкодження; 28.12.2016р. про проведення бесіди з колишнім чоловіком, який ображає нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою; 31.01.2017р. - про притягнення до відповідальності колишнього чоловіка, з яким постійно виникають конфлікту по розподілу майна; 22.06.2017р. про те, що колишній чоловік змінив замки в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , і вона не може до неї потрапити; 23.06.2017р про те, що чоловік виніс з квартири речі, не пускає її до квартири; 25.06.2017р. про те, що чоловік зі свекрухою не дають бачитись з дитиною за адресою: АДРЕСА_2 ; 25.06.2017р. про те, що чоловік замінив замки в квартирі і вона не може потрапити до неї; 11.09.2017р. про те, що чоловік замінив замки в квартирі і вона не може потрапити до неї; 09.12.2019р. з приводу отримання консультації щодо конфлікту з чоловіком та судовим процесом щодо користування житлом; 08.05.2021р. про те, що свекруха не дає побачитись з донькою за адресою: АДРЕСА_2 (арк.19-20).

Згідно з копією листа ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області №7607/47/01-2022 від 04.10.2022р. ОСОБА_1 протягом 2016-2022р. зверталась до відділу поліції 6 разів, зокрема, 25.06.2017р. стосовно того, що свекруха з чоловіком не дають бачитись з дитиною та що чоловік замінив замки на вхідних дверях і вона не може потрапити додому; 11.09.2017р. стосовно того, що чоловік замінив замки на вхідних дверях та вона не може потрапити додому; 08.05.2022р. стосовно того, що свекруха не дає бачитись з донькою. Усі звернення розглянуті згідно з Законом України «Про звернення громадян» (арк.21).

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05.04.2017р., яке набрало законної сили 01.07.2017р., в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_6 , та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , що діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування в особі відділу по Хортицькому району Служби у справах дітей Запорізької міської ради, про встановлення сервітуту на житло було відмовлено (арк.22-26).

10.08.2022р. ОСОБА_1 звернулась до відділу по Хортицькому району Служби (управлінню) у справах дітей ЗМР з повідомленням про те, що їй не дають бачитися з донькою ОСОБА_9 , яка проживає разом з батьками колишнього чоловіка, 5 років налаштовують дитину проти неї, заблокували її номер телефону у телефоні доньки, просила визначити порядок спілкування з донькою (арк.27).

Згідно з копією інформації КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» ЗОР №73 від 26.09.2022р., ОСОБА_1 21.09.2022р. звернулась до закладу за консультацією психолога, отримала психологічні послуги, за проведеною діагностикою психологом зроблений висновок про те, що ОСОБА_1 на даний період має нестабільний психоемоційний стан, було виявлено наявність психофізіологічного стресу, пов`язаного з занепокоєнням, тривогою і невизначеності ситуації, щодо неможливості бачитися зі своєю молодшою донькою ОСОБА_8 та повністю перерваного контакту з дитиною. Зі слів ОСОБА_12 головним ініціатором цього виступає її колишній чоловік та його батьки, у яких зараз проживає дитина. Сам батько проживає окремо від дитини разом зі своєю новою сім`єю та не приділяє доньці жодної уваги. На консультаціях ОСОБА_12 продемонструвала відсутність будь-якої агресивної поведінки. ОСОБА_1 потребує психологічної допомоги. Психологом рекомендована подальша психотерапевтична робота з почуттям провини, безпорадності, з психологічною травмою та втратою (арк.28).

Згідно з копією характеристики від 19.08.2022р. ОСОБА_1 працює в ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді контролера енергозбуту з жовтня 2021р. За час роботи виявила себе як працьовита людина, дисциплінований працівник, надійний помічник керівника і кваліфікований фахівець. Посадові обов`язки виконує старанно, ретельно та відповідально. Претензій та нарікань не має. Користується повагою та авторитетом у колективі, доброзичлива до колег (арк.29).

Згідно з копією характеристики від 20.08.2022р. ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_7 з 2021р., за час проживання зарекомендувала себе виключно з позитивної сторони, приймає активну участь у громадських роботах, з мешканцями будинку перебуває у дружніх відносинах, конфліктів не має, дружня та гостинна, завжди прийде на допомогу, в зловживанні алкогольними напоями помічена не була, шкідливих звичок не має (арк.30).

Згідно з копіями довідок КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 11.07.2022р. та 13.07.2022р. ОСОБА_1 під спостереженням лікаря нарколога та на диспансерному обліку не перебуває (арк.31).

Згідно з копією листа Хортицького ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області від 28.09.2016р. відділом поліції було розглянуто звернення ОСОБА_3 від 19.09.2016р. щодо насилля в сім`ї з боку дружини ОСОБА_1 , під час проведеної перевірки у вказаних подіях ознак кримінального правопорушення не вбачається, стосовно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП (насилля в сім`ї) (арк.53).

Згідно з копією листа Хортицького ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області від 13.12.2016р. відділом поліції було розглянуто звернення ОСОБА_3 від 19.11.2016р. та 26.11.2016р. щодо насилля в сім`ї з боку дружини ОСОБА_1 , під час проведеної перевірки у вказаних подіях ознак кримінального правопорушення не вбачається, стосовно ОСОБА_1 був складений протокол за адміністративне правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП (насилля в сім`ї) (арк.54).

Згідно з копією виписки з історії хвороби №17559 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої допомоги м.Запоріжжя з 23.10.2012р. по 24.11.2012р. з діагнозом «Перелам основи черепа. Забій головного мозку. Субарахноїдальний крововилив. Перелом нижньої щелепи праворуч. Забій м/тканей голови, обличчя. Алкогольне сп`яніння». Анамнез хвороби 23.10.2012р. о 20.00год була побита невідомими. Доставлена до лікарні в стані алкогольного сп`яніння, етанол крові -2,58г/л (арк.55).

Згідно з копією листа КЗ «Запорізький центр первинно медико-санітарної допомоги №5» №297/01-10 від 21.02.2017р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2016р. перебуває під наглядом дитячого лікаря-офтальмолога із діагнозом: міопія слабкого ступеню обох очей, та лікаря-невролога з діагнозом: головний біль напруги. За останні 2 роки виклики дільничного лікаря-педіатра здійснювались за адресою: АДРЕСА_2 . Лікарняні листи на батьків дитини не видавались (арк.59).

Згідно з копією індивідуальної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , місце навчання ЗОШ№106, протягом 2016-2022р. зверталась за медичною допомогою до лікаря офтальмолога, проходила обстеження у ТО «Візус», надані рекомендації лікаря, призначено лікування (арк.61-67).

Згідно з копією акту від 17.06.2022р., складеного мешканцями будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з квітня 2018р. та по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 не мешкає. За вищевказаною адресою мешкають: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його дружина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (68).

Заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.10.2018р. з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.06.2018р. і до досягнення дитиною повноліття (арк.69).

Згідно з копією розрахунку державного виконавця Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі від 01.06.2022р. заборгованість боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_9 станом на 31.05.2022р. становить 111 970,42грн. (арк.70-73).

Згідно з копією інформації Запорізького загальноосвітнього багатопрофільного навчально-виховного комплексу №106 від 21.06.2022р. неповнолітня ОСОБА_1 навчається у 9-Б класу. За час навчання зарекомендувала себе як активна, добропорядна учениця, не має пропусків навчальних занять без поважних причин, навчається на достатньому та високому рівні. Під час дистанційного навчання була забезпечена усім необхідним обладнанням, постійно приєднується до уроків, своєчасно виконує завдання та надає для перевірки. До доручень старших відноситься відповідально, добре йде на контакт з дорослими, вихована та чемна, серед учнів класу користується повагою та має доброзичливі відносини, приймає активну участь у житті класу. Зовнішній вигляд охайний, доглянутий, одягнення за сезоном. Вихованням та розвитком займається батько ОСОБА_3 . Від початку навчання та до теперішнього часу батько цікавиться досягненнями, піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, бере участь в організації освітнього процесу, відвідає батьківські збори, приходить на індивідуальні консультації до вчителів, активно реагує на зауваження та пропозиції з боку педагогів, тримає постійний контакт з класним керівником у телефонному режимі. Мати ОСОБА_1 не приймає участь в організації освітнього процесу та вихованні доньки. За весь час навчання відвідала доньку в школі лише один раз, у вересні 2018р. вона намагалася зустрітися з донькою проти її згоди, що викликало у дитині зміни емоційного стану, дитина була схвильована, знервована, розгублена та намагалася сховатися (арк.74).

Згідно з копією висновку органу опіки та піклування в особі районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району №21.01/03-23/512 від 29.08.2022р. ним визнано доцільним позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк.75-76).

Згідно з висновком органу опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району №21.01/03-23/155 від 03.03.2023р. ним визнано доцільним визначити такий спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою донькою ОСОБА_1 : кожної суботи з 10.00год. до 16.00год. за бажанням дитини; в інші дні способи участі у виховані неповнолітньої дитини визначити за домовленістю між батьками (арк.114-116).

До цього висновку додано:

-копію інформації Запорізького міського центру соціальних служб №260/03-03 від 13.02.2023р., згідно з якою спеціалістами відділу соціальної роботи по Заводському району ЗМЦСС 10.02.2023р. було здійснено вихід за місцем мешкання ОСОБА_1 : АДРЕСА_7 . та проведено обстеження умов її проживання. Встановлено, що жінка проживає в орендованій 1-кімнатній квартирі, яка обладнана меблями та побутовою технікою, в помешканні дотримуються санітарно-гігієнічні норми. Для дитини є окреме спальне місце (крісло-диван), стіл для навчання, комп`ютер, шафа (арк.117);

- копію акту обстеження умов проживання від 14.02.2023р., складеного спеціалістами Служби (управління) у справах дітей по Хортицькому району, згідно з яким неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з батьком ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_13 . В квартирі ведуться ремонтні роботи, повністю відремонтована кухня. В наявності є сучасна побутова техніка, меблі. В квартирі створені сприятливі умови для проживання, виховання та розвитку дитину. У дитини є окрема кімната, письмовий стіл, стілець, шафа для одягу, ліжко, в наявності засоби гігієни, одяг та взуття по сезону (арк.118);

-копію письмових пояснень ОСОБА_3 від 16.02.2022р., за змістом яких він ніколи не чинив перешкод в спілкуванні доньки ОСОБА_9 з колишньою дружиною ОСОБА_1 . Ще коли вони перебували у шлюбу, він з донькою мешкав окремо від дружини у своїх батьків, куди мати дитини мала змогу приходити, бачитись та спілкуватися з донькою. За рік окремого життя ОСОБА_1 лише один раз приходила до доньки, вона зачинилася з донькою в кімнаті та морально тиснула на неї. Також він приводив доньку до матері для спілкування, однак після такого спілкування бачив, що ОСОБА_1 перебувала у нетверезому стані, а дитина була знервована. Більше ніж за 7 років окремого проживання ОСОБА_1 приходила до доньки шість разів, після чого донька була знервована та відмовлялася бачитися з матір`ю. Донька самостійно заблокувала номер телефону матері (арк.119);

-копію акту обстеження умов проживання від 15.02.2023р., складеного спеціалістами відділу по Заводському району Служби (управління) у справах дітей ЗМР, згідно з яким ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_7 . Квартира однокімнатна, в ній створені належні умови для проживання дитини, є газо-, водо-, електропостачання, опалення, наявна побутова техніка, меблі (арк.120);

-копію листа Запорізького міського центру соціальних служб №292/03/06 від 20.02.2023р., згідно з яким 14.02.2023р. начальником відділу соціальної роботи по Хортицькому району була проведена бесіда з неповнолітньою ОСОБА_8 , без присутності батька. Дівчинка відразу пішла на контакт, не відчувалось тривожності та замкнутості. Під час бесіди ОСОБА_9 повідомили, що батьки розлучені, мамою вона називає дружину батька ОСОБА_8 , яка про неї піклується та в усьому підтримує. Вона з захопленням розповідала про батька, маму ОСОБА_9 , як вони разом проводять дозвілля та відпочивають. Розповіла про плани на майбутнє після закінчення школи. Усі питання, які стосувались матері ОСОБА_1 , дуже засмучували ОСОБА_9 . Вона зазначила, що за власним бажанням не бажає бачитися та спілкуватися з біологічною матір`ю. Кожного разу, коли телефонує матір, вона не запитує як у неї справи, а тільки негативно висловлюється про батька (арк.121);

-копію письмових пояснень неповнолітньої ОСОБА_1 від 14.02.2022р., за змістом яких вона за власним бажанням не бажає спілкуватися з матір`ю ОСОБА_1 . Вона нічого доброго в житті їй не зробила, тільки тероризує її батька, ображає його, що їй не подобається. Мати на неї негативно впливає, вживає у її присутності алкогольні напої, вона її боїться. Мати не цікавиться її життям, згадує про неї лише в нетверезому стані. Їй ніхто ніколи не забороняв спілкуватися з матір`ю (арк.123);

-копію письмових пояснень ОСОБА_1 від 13.02.2022р., за змістом яких вона просить визначити порядок спілкування з неповнолітньою донькою ОСОБА_1 (арк.124).

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що знайомий з ОСОБА_15 біля 3-х років. Знає її як позитивну, порядну людину. Нічого поганого про неї сказати не може. Десь рік тому 8 травня він на прохання ОСОБА_12 поїхав разом з нею на АДРЕСА_4 , щоб ОСОБА_12 зустрілась з донькою. Коли ОСОБА_12 подзвонила в домофон, чоловічий голос їй сказав, що нічого твого тут немає, йди звідси. Потім з під`їзду вийшов чоловік, він зрозумів, що це дідусь дитини. ОСОБА_12 зустрілась з донькою на вулиці біля під`їзду. Вони недовго поговорили, про що саме, він не чув, ОСОБА_12 віддала дитині пакет з якимись речами і вони уїхали. ОСОБА_12 розповідала йому, що колишній чоловік та його батьки не дають їй бачитись та спілкуватись з донькою.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона багато років знає родину ОСОБА_17 . З ОСОБА_12 працювали разом, вона приходила до них в гості, коли ще жили разом. Після розводу вона з ОСОБА_12 ходила на вул.Курузова, щоб та зустрілась з донькою. Коли ОСОБА_12 подзвонила в домофон, свекруха сказала, щоб вона йшла звідси і не дала поспілкуватись з дитиною. Вона три рази точно ходила з ОСОБА_12 на АДРЕСА_4 , але її не пускали, двері не відчиняли. Вона майже кожного дня спілкується з ОСОБА_12 по телефону і зі слів останньої знає, що колишній чоловік та його батьки не дають їй можливості спілкуватись з ОСОБА_9 , налаштовують дитину проти неї.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона є колегою ОСОБА_8 дружини відповідача ОСОБА_19 . Спілкуються родинами з 2018р., зустрічаються часто на свята, їздили на відпочинок. Донька ОСОБА_20 проживає з батьком та його дружиною. Вони повністю займаються її вихованням, розвитком, утриманням, станом здоров`я. Також допомагають батьки ОСОБА_11 . Під час спілкування з малою ОСОБА_9 , остання ніколи не згадувала про матір, а вона не намагалась підняти цю тему, щоб не шкодити дитині. ЇЇ подруга ОСОБА_21 розповідала, що колись матір приходила до школи, дитина злякалась, її заспокоювали вчителя.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що сім років є цивільною дружиною рідного брата ОСОБА_23 . Добре знає цю родину, часто спілкуються, зустрічаються на сімейні та інші свята, їздять у відпустки. Донька ОСОБА_24 повністю перебуває під опікою батька, його дружини ОСОБА_9 та його батьків. У них теплі, близькі стосунки. Колишня дружина ОСОБА_11 та матір ОСОБА_9 на сімейні свята, в т.ч. дні народження доньки не приходила, не дзвонила і не поздоровляла дитину. Вона бачила її лише один раз на весіллі старшої доньки ОСОБА_10 два роки тому, куди вони були запрошені усією родиною. Але мати з ОСОБА_9 не спілкувалась, не підходила до неї і дитина не виявляла бажання поспілкуватись матір`ю. ОСОБА_9 не хоче спілкуватись з нею, оскільки вона негативно виказувалась про ОСОБА_11 та його батьків, налаштовувала доньку проти них.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона є дружиною відповідача ОСОБА_19 , знайомі з весни 2018р., шлюб зареєстрували в 2019р. і з цього часу проживають разом на АДРЕСА_3 . З ними проживає і донька чоловіка ОСОБА_9 , яка зараз називає її мамою. У них з дитиною дуже теплі та близькі стосунки. Вона жодним чином не налаштовує дитину проти позивачки, навпаки пропонує поспілкуватись, але дитина каже, що ні хоче цього, їй нецікаво це спілкування, оскільки кожного разу, коли позивачка дзвонила доньці, то казала лише про те, який поганий її батько, не питала про її справи. На дні народження доньки не приходила, не дзвонила і не вітала. Особисто вона бачила позивачку за цей час три рази. Один раз, коли вона приходила до них на АДРЕСА_3 . Дитина ОСОБА_9 відмовилась виходити до позивачки, а вона спустила до виходу з під`їзду, обмінялись з позивачкою «любезностями» і розійшлись. Потім бачились на весіллі старшої доньки чоловіка ОСОБА_10 . Вони родиною були там цілий день, але позивачки до доньки ОСОБА_9 жодного разу не підійшла, спілкувалась з ким завгодно, лише не з дитиною. Можливість для цього у неї була. Дитині ніхто на забороняв підходити до матері та спілкуватись, вона сама не бажала цього. Потім ще вони бачились на засідання комісії органу опіки та піклування. Позивачка також не підходила до доньки, не спитала про її справи, навіть не привіталась. Коли вони отримали позовну заяву, то спілкувались в родині і спитали думку доньки. Але вона сказала, що не хоче спілкуватись з матір`ю, оскільки вона не цікавиться нею, лише негативно виказується про батька, що їй неприємно слухати. Це її власне рішення, на яке ніхто не впливав.

Неповнолітня ОСОБА_1 суду пояснила, що після розірвання шлюбу батьків вона мешкає разом з батьком ОСОБА_3 , зараз і з його дружиною ОСОБА_25 , яку називає мамою. Також вона тісно спілкується з бабусею ОСОБА_4 та дідусем ОСОБА_6 , часто ходить до них в гості, залишається на ніч або декілька днів. У неї є все необхідне, їй створені комфортні умови для навчання, відпочинку, їй спокійно та затишно в колі родині. З рідною матір`ю вона не спілкується за власним бажанням, оскільки ще з дитинства у неї негативні спогади про неї, мати при ній вживала алкогольні напої, спілкувалась з незнайомими чоловіка, залишала її саму в невідомих місцях, потрапляла в різні погані ситуації - колись в її присутності матері в стані алкогольного сп`яніння нанесли тілесні ушкодження, що спричинило їй психологічну травму. Вона боїться її. Ні батько, ні бабуся з дідусем не блокували номер матері в її телефоні, вона це зробила самостійно, оскільки, коли їй телефонує матір, вона ніколи не цікавиться її життям та навчанням, а лише негативно відзивається про батька. Вони декілька разів зустрічались з матір`ю. Один раз на АДРЕСА_4 , коли дідусь сказав матері, що її вдома немає, вона тоді гуляла з подругами. Мати дочекалась її, спитала як справи в школі, віддала пакет з якимись речами (потім вона побачила, що це старі речі, які їй не підходять), вони нормально поспілкувались. Жодної шкоди своєму здоров`ю вона завдати не намагалась, у неї все добре. Також вона бачились на весіллі старшої сестри ОСОБА_10 два роки тому, але матір не підійшла до неї за весь час та не заговорила. Вона також не бажала цього робити. Коли батько отримав документи з суду, вони спитали її думку, але вона не бажає спілкуватись та зустрічатись з матір`ю, оскільки вона не приділяла їй належної уваги, не цікавилась її особистими потребами, тисне на неї, не дослухається до її думки та ігнорує її бажання. Вона не довіряє матері, не вірить в її бажання змінитися, щоб налагодити стосунки з нею. Нещодавно, коли вже було призначене судове засідання у цій справі, мати подзвонила їй та знов стала казати про те, що батько та інші родичі налаштовують її проти неї і не дають спілкуватися. Вона відповіла матері, що це її рішення і вона не бажає з нею спілкуватися, але вона не чула її, стояла на своєму. Жодним чином її ніхто не налаштовує проти матері та не забороняє їй зустрічатись та спілкуватись з нею. Вона розуміє, яке питання зараз вирішується в суді, і категорично не бажає зустрічатись та спілкуватись з матір`ю.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

У випадку розірвання шлюбу той з батьків, який проживає окремо, має право на особисте спілкування з дитиною, а інший з батьків, не повинен чинити перешкод в цьому. У випадку наявності таких перешкод той з батьків, який проживає окремо, має право в судовому порядку вимагати їх усунення.

При цьому, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, дотримуючись якої, особлива увага має приділятись забезпеченню якнайважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю іноді переважають над інтересами батьків.

Так, в цій справі судом встановлено, що після припинення влітку 2016р. шлюбних відносин між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 їх неповнолітня донька ОСОБА_8 мешкає разом з батьком відповідачем ОСОБА_3 .

Спору щодо місця проживання неповнолітньої ОСОБА_8 між батьками не було, відповідне питання позивачкою не ініціювалось.

На даний час неповнолітня ОСОБА_8 вже досягла 14-ти років і відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України питання щодо місця проживання вирішується нею самостійно.

Як остання пояснила в судовому засіданні, вона після розірвання шлюбу батьків проживає з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 і бажає в подальшому також проживати з ним.

Доводи позивачки про те, що донька фактично проживає не з батьком ОСОБА_3 по АДРЕСА_3 , а з його батьками по АДРЕСА_2 , в даному випадку не заслуговують на увагу, оскільки, як вже зазначалось вище, питання місця проживання дитини, яка досягла 14 років, вирішується нею самостійно.

Крім того, ці доводи об`єктивно спростовуються поясненнями в суді неповнолітньої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_13 , а також актом обстеження житлових умов від 14.02.2023р., складеним спеціалістами служби у справах дітей, амбулаторною картою Огородник Вероніки, які суд вважає належними та допустимими доказами.

Також судом встановлено, що за місцем проживання дитині створені належні умови для проживання, розвитку та навчання. Вона оточена любов`ю, увагою, родинним затишком. Батько приділяє належну увагу вихованню та утриманню доньки, піклується про фізичний та духовний стан дитини, бере участь в організації освітнього процесу, тримає постійний контакт з класним керівником у телефонному режимі, що, крім вищевказаних доказів, підтверджується інформацією з Запорізького загальноосвітнього багатопрофільного навчально-виховного комплексу №106.

Позивачка ОСОБА_1 участі у вихованні доньки, організації її освітнього процесу та дозвілля, підтриманні стану здоров`я фактично не приймає, що також підтверджується вищевказаними доказами.

Згідно з рішенням суду від 23.10.2018р. позивачка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки і згідно з копією розрахунку державного виконавця від 01.06.2022р. заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.05.2022р. становить 111 970,42грн.

Як пояснила в суді позивачка ОСОБА_1 , судове рішення було ухвалено у її відсутність, коли вона дізналась про нього, то намагалась платити аліменти, але нерегулярно, оскільки не працювала і не мала достатнього доходу. Зараз аліменти утримуються з її офіційної заробітної плати і заборгованість відсутня. Однак доказів відсутності заборгованості по аліментам на даний час чи вжиття заходів для надання неповнолітній доньці матеріальної допомоги добровільно позивачка суду не надала.

Разом з тим, з наданих позивачкою документів, які суд вважає належними та допустимими, встановлено, що вона є здоровою, працездатною, офіційно працевлаштована з жовтня 2021р., на обліку у лікаря нарколога не перебуває, проживає в орендованому житлі, яке перебуває в належному санітарно-гігієнічному стані, в ньому створені необхідні умови для проживання, в т.ч. перебування неповнолітньої дитини, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

Надані відповідачами листи Хортицького ВП ГУНП в Запорізькій області від 28.09.2016р. та 13.12.2016р. суд вважає неналежними доказами, оскільки вони містять лише інформацію про складання щодо позивачки ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення за ст.173-2 КУпАП (домашнє насильство) за результатами перевірки звернень відповідача ОСОБА_3 . Доказів на підтвердження притягнення позивачки до адміністративної відповідальності на підставі цих протоколів, а й відтак доведення факту протиправної поведінки позивачки, яка б унеможливлювала її спілкування з неповнолітньої донькою, відповідачами суду не надано.

Також суд вважає неналежним та недопустимим доказом надану відповідачами копію виписки з історії хвороби №17559, за змістом якої ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в медичному закладі з 23.10.2012р. по 24.11.2012р. внаслідок отриманих в стані алкогольного сп`яніння тілесних ушкоджень, оскільки ця інформація не стосується предмета доказування у цій справі, є інформацією про стан здоров`я особи, яка є конфіденційною та може поширюватись лише за згодою цієї особи. При засвідченні копії вказаної виписки відповідач ОСОБА_3 зазначив, що це копія документів з матеріалів певного кримінального провадження, але де знаходяться оригінали вказаного кримінального провадження, яке остаточне рішення прийнято у ньому відповідачем не вказано.

Отже, судом не встановлено обставин, які б свідчили про неможливість позивачки з об`єктивних причин брати участь у вихованні, розвитку та утриманні неповнолітньої доньки.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка обґрунтовує його тим, що відповідачі колишній чоловік ОСОБА_3 та його батьки ОСОБА_4 , ОСОБА_6 перешкоджають їй в особистих зустрічах та спілкуванні з неповнолітньою донькою ОСОБА_9 , у зв`язку з чим просить суд зобов`язати відповідачів не чинити ці перешкоди та визначити певний спосіб її участі у вихованні та в спілкуванні з донькою.

Однак, оцінивши наявні докази, суд вважає, що позивачка та її представник не надали суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження факту наявності з боку відповідачів перешкод в особистому спілкуванні позивачки з неповнолітньою донькою, а й відтак порушення її батьківських прав, що є визначальним для вирішення питання захисту прав позивачки в обраний нею спосіб усунення перешкод з боку відповідачів в спілкуванні з неповнолітньою донькою та визначення способів її участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Надані позивачкою та безпосередньо досліджені судом докази письмові документи та пояснення свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 не доводять обставин, якими позивачка обґрунтовує заявлені вимоги, у зв`язку з чим суд їх не бере до уваги.

Так, пояснення в суді свідка ОСОБА_16 про те, що відповідачі не дають позивачці можливості спілкуватись з донькою, налаштовують дитину проти неї, надані нею фактично зі слів позивачки. Пояснення свідка про те, що вона декілька разів ходила з позивачкою на АДРЕСА_4 , щоб та зустрілась з донькою, але відповідачі її не впускали до житла, не підтверджуються сукупністю інших належних, допустимих доказів і викликають у суду обґрунтовані сумніви в їх достовірності.

Надані позивачкою листи органів поліції про її звернення, зокрема, 25.06.2017р. та 08.05.2021р. із заявами про те, що чоловік із свекрухою не дають бачитись з дитиною, самі по собі не є належними доказами наявності перешкод у її спілкуванні з донькою. Як зазначено в листі відділу поліції від 04.10.2022р., ці звернення були розглянуті відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Інформації про притягнення винуватих осіб до встановленої законом відповідальності або застосування інших заходів реагування суду ці листи не містять і додатково позивачкою не додано.

Крім того, за поясненнями в суді свідка ОСОБА_14 , він був очевидцем того, як 08.05.2021р. позивачка фактично зустрілась з донькою ОСОБА_9 біля будинку на АДРЕСА_4 , вони вільно розмовляли про щось недовгий час, ніхто їм не перешкоджав в цьому.

Звернення позивачки 10.08.2022р. до служби у справах дітей із проханням визначити спосіб участі у вихованні доньки за відсутності інших належних та допустимих доказів також не є свідченням наявності у неї перешкод для спілкування з дитиною.

З пояснень в суді відповідача ОСОБА_3 та копії висновку органу опіки та піклування від 29.08.2022р. вбачається, що таке звернення мало місце після поданням ОСОБА_3 позову про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_9 .

Цієї обставини позивачка ОСОБА_1 не заперечувала і пояснила, що до цього з приводу участі у вихованні доньки ні до органу опіки, ні до суду зверталась.

Крім того, доказів на підтвердження розгляду її звернення від 10.08.2022р., прийняття відповідного рішення органом опіки та піклування або проведення роз`яснювальної бесіди чи застосування інших заходів впливу щодо батька дитини позивачка не подала.

Не є належним доказом наявності у позивачки перешкод в спілкуванні з дитиною інформація Запорізького обласного центру соціально-психологічної допомоги від 26.09.2022р. про звернення ОСОБА_1 21.09.2022р. за консультацією психолога через неможливість спілкування з донькою, оскільки ця інформація отримана внаслідок бесіди з позивачкою і виражає її суб`єктивне ставлення до спірного питання.

Посилання позивачки та її представника на пояснення старшої доньки ОСОБА_7 , які остання давала під час судового розгляду справи щодо права користування житлом і які зафіксовані в рішенні Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05.04.2017р., суд вважає безпідставними, оскільки, по-перше, ці пояснення не стосуються предмету доказуванню у цій справі, а містять інформацію щодо спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про право користування позивачки квартирою по АДРЕСА_3 , по-друге, суд не вправі обґрунтовувати судове рішення показаннями, які він безпосередньо не сприймав під час судового засідання.

В судовому засіданні позивачка зазначила, що за час окремого проживання з дитиною (біля 7-ми років) вона намагалась зустрітись з донькою декілька разів, в т.ч. приходила до школи в 2018р., але дитина відмовилась спілкуватись та убігла, а також в травні 2021р. на День матері, коли її не впустили до квартири свекрів, і вона зустріла доньку та спілкувалась з нею на вулиці біля під`їзду. Також іноді дзвонила доньці, але відповідачі заблокували її номер в телефоні дитини. В інший період часу вона до школи чи за місцем проживання дитини не приходила, життям доньки не цікавилась, оскільки після розлучення залишилась без житла та засобів існування, була вимушена влаштовувати своє життя та боялась нашкодити психічному стану дитини.

Надана суду інформація з навчального закладу підтверджує те, що позивачка відвідувала доньку в школі один раз - у вересні 2018р., проти дитина не була згодна з цим, намагалася сховатися, була схвильована та розгублена.

Про зустріч позивачки з донькою ОСОБА_9 08.05.2021р. за вказаних вище обставин обидві особисто підтвердили в судовому засіданні.

Крім того, за поясненнями в судовому засіданні сторін, неповнолітньої ОСОБА_26 , свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_13 позивачка та її донька ОСОБА_9 були присутні на весіллі старшої доньки ОСОБА_10 два роки тому, мали можливість спілкуватись, але між собою не спілкувались. Також вони бачились нещодавно на засіданні комісії з захисту прав дитини, але не привітались та не розмовляли.

Як пояснила суду позивачка, вона не бажала провокувати конфлікт та впливати на психіку доньки, тому не підходила до неї та не розмовляла. Неповнолітня ОСОБА_8 пояснила суду, що не бажала спілкуватись з матір`ю під час тих зустрічей через відсутність інтересу до неї.

Остання в судовому засіданні також пояснила, що ні вона особисто, ні батько чи інші родичі не блокували в її телефоні номер телефону матері. Зокрема, остання напередодні першого судового засідання дзвонила їй і вони розмовляли.

Отже, жодних обставин, які б свідчили про те, що відповідачі чинять тиск на дитину, забороняють їй зустрічатись та спілкуватися з позивачкою, налаштовують дитину проти неї, заблокували її в телефоні доньки, позивачкою не доведено і судом не встановлено.

Відповідні доводи позивачки фактично є її особистими припущеннями, які, на думу суду, викликані особистими неприязними стосунками з відповідачами, і на яких згідно з діючим законодавством не може ґрунтуватися доказування.

Суд вважає, що само по собі проживання дитини з батьком та їх більш тісне спілкування, а так само існування між батьками дитини особистих неприязних стосунків, не свідчить про наявність у позивачки перешкод в спілкуванні з донькою.

Крім того, суд вважає, що вказані доводи позивачки об`єктивно спростовуються поясненнями неповнолітньої ОСОБА_1 , які вона надала безпосередньо в судовому засіданні, а також під час бесіди із спеціалістами служби у справах дітей під час підготовки висновку органу опіки та піклування у цій справі.

Зокрема, неповнолітня ОСОБА_13 пояснила, що втратила інтерес до матері, оскільки остання ще під час спільного життя та під час окремого проживання не приділяла їй належної уваги, не цікавилась її інтересами та потребами. Мати мала можливість зустрічатись та спілкуватись з нею і робила це, коли їй було потрібно. Мати ніколи не прислухалась до її думки, не розуміє її, постійно намагається вплинути на її ставлення до батька та інших родичів, що викликає у неї занепокоєння та душевні хвилювання. В її щирість та бажання змін не вірить. Вважає, що мати використовує її, щоб нашкодити батькові. Тому вона не бажає зустрічатись та спілкуватись з матір`ю за будь-яких умов. Це її власне рішення, на прийняття якого ніхто не впливав.

Суд враховує ці пояснення неповнолітньої ОСОБА_1 і її думку щодо спірного питання, оскільки вони висловлені дитиною вільно, є послідовними, логічними, чіткими. З урахуванням віку та рівня розвитку, суд вважає, що неповнолітня ОСОБА_1 здатна об`єктивно сприймати ситуацію та сформулювати свої погляди на неї. Жодних обставин, які б свідчили, що така думка дитини сформована під тиском, обманом чи негативним впливом інших осіб, судом не встановлено. Підстав сумніватися в таких поясненнях, не довіряти їм у суду немає.

Оцінивши фактичні обставини справи, суд вважає, що тривалість окремого проживання позивачки та неповнолітньої дитини, поведінка позивачки, яка протягом тривалого часу, маючи інформацію про місце проживання та навчання дитини, за відсутності будь-яких об`єктивних перешкод для цього фактично не приймала участі у житті доньки, в той час, коли та дорослішала і потребувала уваги матері, призвели до втрати емоційного зв`язку між позивачкою та донькою, через що дитина не бажає спілкуватися з нею. Примушування дитини до цього є незаконним та може призвести до погіршення її психоемоційного стану, враховуючи при цьому, що за інформацією служби у справах дітей згадки про матір засмучують дівчину, що остання підтвердила в судовому засіданні. Вказане явно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Висновок органу опіки та піклування з позицією щодо доцільності визначення певного способу участі позивачки у вихованні неповнолітньої доньки, суд в даному випадку не приймає до уваги, оскільки він носить рекомендаційний характер і запропонований ним порядок зустрічей позивачки та доньки пов`язується з бажанням самої дитини, яка, як вже зазначалось, на засіданні комісії з захисту прав дітей та в судовому засіданні вказала на небажання спілкуватись з матір`ю. Тому ухвалення судом рішення про визначення способу участі позивачки у вихованні дитини за відсутності бажання самої дитини буде формальним, несправедливим та неефективним, що не відповідає завданням цивільного судочинства.

Таким чином, в якнайкращих інтересах неповнолітньої дитини, задля забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що в даному випадку превалює над правом позивачки як матері на особисте спілкування з дитиною, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_1 .

При цьому, ухвалення такого рішення жодним чином не обмежує право позивачки як матері на особисте спілкування з неповнолітньою донькою. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб позивачка не позбавлена можливості в подальшому змінити ставлення доньки до себе та налагодити особисті стосунки з донькою.

На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., ст.51 Конституції України, ст.7,141,150,153,155,157,159,171 СК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.04.2023р.

Суддя Н.А. Мурашова

03.04.2023