Справа № 362/542/13-ц
Провадження № 2/362/55/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2023 рокуВасильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Шевченко М.В., Шаблій Т.С., Яренко Н.М., Неділько А.С., Шмагун М.С.,

позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представників відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_10 , приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Москалюк Валентина Михайлівна про визнання рішення та державного акта на право приватної власності на землю недійсним, визнання недійсним договору купівліпродажу земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 р. позивачі звернулись з позовом, уточненим у квітні 2015 р., в якому просили: визнати частково недійсним рішення 6 сесії ХХІІ скликання Іванковичівської сільської Ради народних депутатів Васильківського району Київської області від 09.09.1995 р. "Про передачу у приватну власність ОСОБА_8 " земельної ділянки загальною площею 0,330 га, цільове призначенням - обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним Державний акт серії КВ № 3039 від 10.04.1996 р. на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,330 га, цільове призначення - обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , виданий на ім`я ОСОБА_8 ; визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 10.05.2005 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Москалюк В.М., зареєстрований в реєстрі за номером 644; визнати недійсним Державний акт серії ЯГ № 9 від 11.07.2006 р. на право власності на земельну ділянку площею 0,138 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: 01 019 0124, виданий на ім`я ОСОБА_9 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2017 р. рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області № 362/542/13 від 03.02.2016 р. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12.07.2016 р. в частині вирішення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання рішення та державного акта на право приватної власності на землю недійсним, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, - скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2018 р. дану справу передано судді Кравченко Л.М.

Ухвалою від 21.02.2018 р. дану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні.

Ухвалою від 08.02.2019 р. відмовлено у відкритті провадження за зустрічним позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 про припинення права на частку у спільному майні та визнанні права власності на частину житлового будинку.

Постановою Київського апеляційного суду від 30.05.2019 р. ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.02.2019 р. залишено без змін.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.08.2021 р. зупинено провадження у справі та відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України передано питання про відвід головуючому - судді Кравченко Л.М. іншому судді.

Ухвалою від 09.08.2021 р. в задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Кравченко Л.М. відмовлено.

Ухвалою від 10.08.2021 р. провадження у даній справі відновлено і призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 03.11.2021 р. замінено відповідача Іванковичівську сільську раду Васильківського району Київської області на Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області.

12.11.2021 р. представником відповідачів ОСОБА_4 до суду подано відзив на позовну заяву, який 23.12.2021 р. протокольно судом не прийнято.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2021 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених в позові.

Відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, судом повідомлялись належно.

Представник відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, вважаючи його необгрунтованим та безпідставним, посилаючись на те, що ОСОБА_11 працювала в Птахорадгоспі «Рославичі» с. Іванковичі, Васильківського району та їй було надано в користування земельну ділянку площею 0,40 га. У відповідності до ст.ст. 12-1, 13, 15 16 Земельного кодексу УРСР ОСОБА_11 було надано виключно в користування земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку. Земельна ділянка, яка є предметом даного спору не використовувалась ОСОБА_11 . Також земля, що є предметом даного спору, ніким не могла бути успадкована, оскільки ця земля є власністю держави, що не створює для спадкоємців ніяких прав. Таким чином, позовні вимоги щодо земельних ділянок площею 0,330 та 0,138 га є безпідставними, оскільки фактично вимоги позивачів зводяться до неможливості користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 , проте, ОСОБА_11 , після смерті якої позивачі успадкували вказаний житловий будинок, була надана в користування земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,06 га. Оскільки ОСОБА_11 мала лише право користування земельною ділянкою площею 0,40 га, тому ніхто зі спадкоємців після її смерті не міг успадкувати вказану земельну ділянку, так як станом на момент виникнення спірних правовідносин земля була виключно власністю держави та надавалась лише у користування, без права приватизації, а тому після її смерті було припинено право користування земельною ділянкою. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.05.2005 р., ОСОБА_8 продала ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,138 га, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , про що на Державному акті приватним нотаріусом зроблено відповідну відмітку про перехід права власності на зазначену частину. На підставі рішення 6 сесії ХХІІ скликання Іванковичівської сільської ради від 09.09.1995 р. ОСОБА_8 отримала Державний акт про право приватної власності на землю площею 0,192 га. При цьому, сільська рада виділила їй і іншу земельну ділянку площею 0,138 га, якою раніше її мати не користувалася. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.05.2005 р., ОСОБА_8 продала ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,138 га, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , про що на Державному акті приватним нотаріусом зроблено відповідну відмітку про перехід права власності на зазначену частину. Згідно з витягом з Державного реєстру земель про присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, 07.10.2010 р. земельній ділянці площею 0,192 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , присвоєно кадастровий номер :01:019:0287. Проданій частині земельної ділянки у розмірі 0,138 га також було присвоєно інший кадастровий номер. Таким чином, земельні ділянки площею 0,192 та 0,138 гектара мають різні кадастрові номери та знаходяться в різних місцях, та не є однією суцільною земельною ділянкою, вони розділені між собою. На момент виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю, земельна ділянка в сільській місцевості не передається новому власнику, а надається за рішенням відповідної ради на загальних підставах. Таким чином, ОСОБА_8 було передано у власність земельну ділянку площею 0,192 га, а також земельну ділянку площею 0,138 га, яку її матері не було надано в користування, це зовсім інша земельна ділянка, якою ОСОБА_11 ніколи не користувалась та їй в користування не надавалась. ОСОБА_8 в порядку, визначеному нормами чинного законодавства, звернулась з заявою про отримання у власність земельної ділянки, яку їй на підставі відповідного рішення було виділено. При цьому, позивачі теж мали право та можливість звернутись з відповідною заявою про отримання земельної ділянки, проте таким правом не скористались, натомість ініціювали безпідставне звернення до суду з позовом з метою скасування законних та обґрунтованих дій ОСОБА_8 . Земельний кодекс, що був чинний на момент смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не передбачав перехід права користування земельною ділянкою в разі переходу права власності на житловий будинок; доказів, що частина земельної ділянки відповідно до частки права власності на успадкований після смерті ОСОБА_11 житловий будинок або земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, які були надані ОСОБА_8 згідно рішення сільської ради, перебували в користуванні померлого ОСОБА_12 , спадкоємцями якого є ОСОБА_13 та ОСОБА_2 , позивачами не надано, отже відповідно до ст. 1225 ЦК України до спадкоємців померлого ОСОБА_12 , якими є позивачі по справі, не перейшло право користування спірними земельними ділянками. Щодо надання земельної ділянки загального площею 0,138 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_8 , то в цій частині рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області прийнято з врахуванням вимог чинного на той момент Земельного кодексу, так як надавалась ОСОБА_8 на загальних підставах; доказів перебування цієї земельної ділянки в користуванні ОСОБА_12 матеріали справи не містять, а отже право користування цією земельного ділянкою не входило до спадкової маси померлого ОСОБА_12 згідно ст. 1225 ЦК України, а тому оскаржуване рішення не порушує права та інтереси позивачів. Також, на момент прийняття спадщини від померлої ОСОБА_11 норми законодавства не передбачали переходу до спадкоємців права користування земельною ділянкою, а отже, земельна ділянка для обслуговування житлового будинку не входила до спадкової маси та не успадковувалась після смерті ОСОБА_12 , а тому не може бути предметом розгляду в даній справі, оскільки право користування земельною ділянкою у спадкоємців не виникало, вказана земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_8 на підставі рішення сільської ради. ОСОБА_11 не надавалась в користування земельна ділянка площею 0,138 га. За таких обставин спадкоємці за законом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_10 не могли успадкувати право власності на земельну ділянку площею 0,330 та 0,138 гектара. Рішенням Іванковичівської сільської ради Васильківського райони Київської області від 09.09.1995 р. передано у власність ОСОБА_8 земельні ділянки, загальною площею 0,192 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , видано Державний акт про право приватної власності на землю на її ім`я площею 0,192 га та присвоєно кадастровий номер :01:019:0287. Таким чином, ОСОБА_8 правомірно набула у власність земельну ділянку 0,192 га, на підставі та з дотриманням норм діючого на той час законодавства, а тому підстави для визнання недійсним рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області відсутні, в зв`язку з чим у задоволенні позову має бути відмовлено. Вважають, що оскільки спадкодавець ОСОБА_12 не набув права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у встановленому на час спірних правовідносин законом порядку, а перехід права власності на домоволодіння, що на ній розташоване, не створює автоматично права власності на земельну ділянку для його набувача, підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 09.09.1995 року не має.

Також представник відповідачів подав заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що позивачі дізналися про порушення свого права ще в 2005 р., тому є всі підстави для задоволення заяви про застосування строку позовної давності та відмови у позові в частині визнання частково недійсним рішення 6 сесії 22 скликання Іванковичівської сільської ради від 09.09.1995 р. Про передачу у приватну власність ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,330 га у АДРЕСА_1 , що у Київській області для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства та визнання недійсним державного акту серія КВ №3039 від 10.04.1996 р. про право власності на земельну ділянку 0,330 га у АДРЕСА_1 , що у Київській області, виданого Іванковичівською сільською радою, зареєстрованого в книзі Державних актів за № 192 на ім`я ОСОБА_8 в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_9 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав, вважаючи його необгрунтованим та безпідставним, посилаючись на те, що в 1996 р. ОСОБА_8 приватизувала дві земельні ділянки: одну з цільовим призначенням: "для будівництва та обслуговування житлового будинку", на якій розташовано житловий будинок, частина якого належить Позивачам; другу, площею 0,1377 га з цільовим призначенням "для ведення підсобного сільського господарства", яка ніколи не використовувалась, ні сторонами-спадкоємцями, ні їх батьками-спадкодавцями. Ці земельні ділянки мають різні кадастрові номери та не мають спільної межі. Єдине, що їх поєднує, це те, що ОСОБА_8 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серія КВ № 3039 від 10.04.1996 р. один на дві окремі земельні ділянки. В 1996 р., за діючою практикою, Державний акт видавався не на кожну земельну ділянку окремо, а один на кілька земельних ділянок, що приватизовувались одним власником. Даний спосіб посвідчення права власності не порушував діючі норми законодавства, оскільки така можливість була прямо передбачена п.1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Держкомзему вид 15.04.1993 р. № 28. 10.05.2005 р. ОСОБА_8 одну з двох земельних ділянок продала ОСОБА_9 , уклавши Договір купівлі-продажу земельної ділянки. Позивачі обгрунтовують свої позовні вимоги на частину земельної ділянки, яка була приватизована ОСОБА_8 та мала цільове призначення "для будівництва та обслуговування житлового будинку, тим, що являються співвласниками будинку, який на цій земельній ділянці розташований. Позивачі не мають до другої земельної ділянки з цільовим призначенням "для ведення підсобного сільського господарства" ніякого відношення. Позивачі не мають підстав вимагати визнання недійсним рішення та державного акту на право приватної власності на землю серія КВ № 30 39 від 10.04.1996 р., виданого ОСОБА_8 , в цілому, лише в частині, яка стосується земельної ділянки з цільовим призначенням "для будівництва та обслуговування житлового будинку", а також визнання недійсним Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.05.2005 р., укладеного ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_8 мала повне право як приватизувати декілька земельних ділянок з різним цільовим призначенням, так і продати одну з них.

Представник Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області в судове засідання не з`явився, судом повідомлявся належно.

Третя особа приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Москалюк В.М. в судове засідання не з`явився, судом повідомлявся належно.

Третя особа ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, судом повідомлялась належно.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку.

Судом достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 31.05.1986 р. спадкоємцями до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 у рівних частинах є ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_12 , після смерті якого, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , діючи в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 18.04.2005 р., спадкоємцями 1/4 частки будинку після смерті ОСОБА_12 є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_10 .

Отже, спадщина прийнята позивачами з часу її відкриття незалежно від часу отримання свідоцтва про право на спадщину, тобто у 1989 р.

Вказані обставини сторонами не оспорюються, а тому доведенню не підлягають.

Також встановлено, що, на підставі рішення Іванковичівської сільської ради від 09.09.1995 р., ОСОБА_8 отримала Державний акт на право приватної власності на землю площею 0,192 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:019:0287 (цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства), що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії КВ № 3059, виданим 10.04.1996 р.

Таким чином, між спадкоємцями співвласників житлового будинку існує спір з приводу переходу права власності на відповідну частку земельної ділянки.

Позивачі, як спадкоємці, набули відповідне право на частину земельної ділянки, що відповідає їх частці у будинку, на підставі ЗК України у редакції, яка діяла на час набуття ними права власності на будинок, у порядку спадкування - у 1989 р.

Зокрема, за вимогами ст. 106-1 Земельного кодексу Української РСР (яка діяла на момент спірних правовідносин), за якими перехід права власності на будівлю, розташовану в сільському населеному пункті, не тягне за собою переходу права користування присадибною земельною ділянкою. Надання присадибної земельної ділянки особі, до якої перейшло право власності на будівлю, провадиться на загальних підставах відповідно до вимог цього Кодексу. У випадках переходу в спадщину права власності на розташований у сільському населеному пункті жилий будинок до спадкоємців, якщо вони не мають права на одержання в установленому порядку присадибної земельної ділянки, а також придбання громадянами, які постійно проживають у містах і селищах міського типу, жилого будинку в сільській місцевості для сезонного або тимчасового проживання або наявності, у них у цій місцевості жилого будинку на праві особистої власності, який вони бажають використовувати для зазначеної мети, цим особам надається у користування земельна ділянка для утримання жилого будинку і виробництва сільськогосподарської продукції в порядку і розмірах, що визначаються законодавством Союзу РСР.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_8 , отримавши у власність земельну ділянку за спірною адресою у 1996 р. в порядку приватизації земельної ділянки, порушила права позивачів на отримання відповідної частки земельної ділянки.

Оскільки набуття ОСОБА_8 права власності є незаконним, то укладені на підставі такого права правовстановлюючі документи є недійсними та такими, що підлягають скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 42 Земельного кодексу України (в редакції яка діяла на момент спірних правовідносин) громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.05.005 р., ОСОБА_8 продала ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,138 га, цільове призначення для особистого підсобного господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що на Державному акті приватним нотаріусом зроблено відповідну відмітку про перехід права власності на зазначену частину.

Згідно із витягом з Державного реєстру земель про присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, 07.10.2010 р. земельній ділянці площею 0,192 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , присвоєно кадастровий номер :01:019:0287.

Проданій частині земельної ділянки у розмірі 0,138 га також було присвоєно кадастровий номер - 010190124.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що на час приватизації земельної ділянки з цільовим призначенням - для будівництва житлового будинку ОСОБА_8 порушено право позивачів як співвласників будинку, передбачене ст. 42 Земельного кодексу України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) на отримання земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній частковій власності на спірний будинок.

Отже, зазначене вище оспорюване рішення від 09.09.1995 р. Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області в частині передачі у власність земельної ділянки, загальною площею 0,192 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , прийняте з порушенням вимог закону, тому воно підлягає визнанню недійсним, оскільки порушує права позивачів щодо користування земельною ділянкою відповідно до належних їм частин житлового будинку.

Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,192 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є похідною та залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування.

Згідно з положеннями ч. 3 ст.152 ЗК України, якою передбачено, що захист порушених прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом заявлення позову про визнання угоди недійсною.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На підставі ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може дути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, підлягають до задоволення і позовні вимоги про визнання недійсним Договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 10.05.2005 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Москалюк В.М., зареєстрованого в реєстрі за номером 644 та визнання недійсним Державного акту серії ЯГ № 9 від 11.07.2006 р. на право власності на земельну ділянку площею 0,138 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: 010190124, виданого на ім`я ОСОБА_9 .

Згідно із положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Щодо застосування строків позовної давності, то на час виникнення правовідносин та реєстрації позову в суді, діяла ч. 4 ст. 268 ЦК про позовну давність, якою були передбачені винятки із загального правила про поширення позовної давності: на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюваласяя.

Вказаний пункт виключено згідно з п п. 2 п. 2 розділу І Закону України від 20 грудня 2011 р. № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», Закон набрав чинності 15.01.2012 р.

Крім того, відповідно до п. 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20.12.011 р. № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Згідно із ч. ч. 1 та 3 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, але права й обов`язки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Отже, положення ч. 4 ст. 268 ЦК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, якими не застосовується позовна давність до вимог власника або іншої особи про визнання незаконним акта органу державної влади, яким порушено його права власності або інше речове право, не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Таким чином, позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 247, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати частково недійсним рішення 6 сесії ХХІІ скликання Іванковичівської сільської Ради народних депутатів Васильківського району Київської області від 09.09.1995 р. "Про передачу у приватну власність ОСОБА_8 " земельної ділянки загальною площею 0,330 га, цільове призначенням - обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним Державний акт серії КВ № 3039 від 10.04.1996 р. на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,330 га, цільове призначення - обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , виданий на ім`я ОСОБА_8 .

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 10.05.2005 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Москалюк В.М., зареєстрований в реєстрі за номером 644.

Визнати недійсним Державний акт серії ЯГ № 9 від 11.07.2006 р. на право власності на земельну ділянку площею 0,138 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: 010190124, виданий на ім`я ОСОБА_9 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закіченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом в 30-денним строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Л.М.Кравченко