Номер провадження: 22-ц/813/2719/23
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О.В.,

суддів: Заїкін А.П., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в особі Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса про визнання частково недійсним рішення та зобов`язання поновити на квартирному обліку для забезпечення житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в особі Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса, в якому просив суд:

- визнати частково недійсним рішення об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке оформлене протоколом від 24.06.2021 року № 6 про перенесення дати зарахування позивача на квартирний облік в загальній черзі з 03.02.1995 на дату протоколу від 17.12.2001 року № 12, в першочерговій черзі з 23.12.1999 року на дату протоколу від 18.12.2007 № 14;

- зобов`язати відповідача поновити позивача на квартирному обліку в загальній черзі з 03.02.1995, в першочерговій черзі з 23.12.1999 року.

В обґрунтування позовних вимог заявник вказував, що відповідно до виписки протоколу житлової комісії № 7 військової частини НОМЕР_2 від 19.08.1992 року (далі Протокол № 7) позивача та членів його сім`ї в кількості 4 чоловіки було зараховано на квартирний облік в загальній черзі. Починаючи з 1994 року позивач проходив службу у військовій частині в м. Одесі та з 25.08.1994 року і по сьогоднішній день проживає у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , який обліковується за Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси та був наданий позивачу при переїзді до м. Одеси.

Відповідно до протоколу засідання житлової комісії штабу та управління Південного оперативного командування від 18.12.2007 року № 14 (далі Протокол № 14), які не скасовані у встановленому законом порядку та є чинними на даний час, позивача в складі сім`ї 4 особи прийнято на квартирний облік у першочергову чергу з 23.12.1999 року.

24.06.2021 року рішенням об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке оформлене протоколом від 24.06.2021 року № 6, перенесено дати зарахування позивача на квартирний облік в загальній черзі з 03.02.1995 року на дату протоколу від 17.12.2001 року № 12, в першочерговій черзі з 23.12.1999 року на дату протоколу від 18.12.2007 року № 14, в позачерговій черзі з 27.12.2002 року на дату протоколу від 29.12.2004 року № 6.

При цьому позивач зазначав, що рішенням № 6 його було перенесено в загальній черзі з 03.02.1995 року на дату протоколу від 17.12.2001 року № 12, та в першочерговій черзі з 23.12.1999 року на дату протоколу від 18.12.2007 року № 14 на підставі розділу ІІ пункту 15 Постанови Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470 "Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР" (далі - Правила), у зв`язку з тим, що позивач на час зарахування на квартирний облік у Південному ОК не був зареєстрований в місті Одеса.

Позивач вважає зазначене рішення в оскаржуваній частині незаконним, оскільки відповідно до довідки Військового інституту Одеського національного політехнічного університету від 04.06.2008 року № 83, позивач починаючи з 25.08.1994 року проживає у гуртожитку в АДРЕСА_2 , а реєстрація в паспорті не здійснювалася, оскільки у 1994 році позивач проходив військову службу в Одеському гарнізоні, що виключало підстави для її вчинення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2021 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в особі Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса про визнання частково недійсним рішення та зобов`язання поновити на квартирному обліку для забезпечення житлом задоволено.

Визнано частково недійсним рішення об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке оформлене протоколом від 24.06.2021 року № 6, про перенесення дати зарахування ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікацій код: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на квартирний облік в загальній черзі з 03.02.1995 року на дату протоколу від 17.12.2001 року № 12, в першочерговій черзі з 23.12.1999 року на дату протоколу від 18.12.2007 року № 14.

Зобов`язано об`єднану житлову комісію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікацій код: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на квартирному обліку в загальній черзі з 03.02.1995, в першочерговій черзі з 23.12.1999 року.

Стягнуно з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) на користь держави 1 816,00 грн судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

02.02.2022 року Військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу на вищевказане рішення суд, відповідно до вимог якої, апелянт просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2021 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в особі Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса про визнання частково недійсним рішення та зобов`язання поновити на квартирному обліку для забезпечення житлом відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт зазначає, що рішенням суду першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Крім того, не судом не було враховано всі доводи з боку військової частини, а відзив на позов розглянутий поверхнево без поглиблення в суть питання.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що громадянин ОСОБА_1 у період з 19.10.1992 року по 31.08.1994 року проходячи військову службу на посаді начальника служби РАО БЗВТ 8 ТА прикарпатського військового округу у м. Овруч Житломирської області забезпечувався службовим житлом, але ним, при переведенні для подальшого проходження служби до міста Одеси здано не було.

Підполковник ОСОБА_1 службове житло в м. Овруч Житомирської області здав лише 16.06.2000 року (довідка №11 від 16.06.200 року).

Таким чином, на виконання вимог ч. 2 статті 19 Конституції України та пункту 15 розділу 2 Правил обліку громадян. Які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470, об`єднаною житловою комісією військової частини НОМЕР_1 правомірно 24.06.2021 року (протоколом №6 від 24.06.2021 року) прийнято рішення про перенесення дати зарахування підполковника ОСОБА_1 на квартирний облік в загальній черзі з 03.02.1995 року на дату протоколу №12 від 17.12.2001 року, в першочерговій черзі з 23.12.1999 на дату протоколу №14 від 18.12.2007 року, в позачерговій черзі з 27.12.2002 року на дату протоколу №6 від 29.12.2004 року.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.02.2022 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху у зв`язку з тим, що апеляційна скарга була подана апелянтом з пропуском строку на апеляційне оскарження, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалу Одеського апеляційного суду від 21.02.2022 року отримано апелянтом 25.04.2022 року.

29.05.2022 року засобами поштового зв`язку до Одеського апеляційного суду направлено Клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 Кузьміна Андрія Володимировича про поновлення строку на подачу апеляційної скарги від 30.04.2022 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.06.2022 року провадження у справі за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в особі Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса про визнання частково недійсним рішення та зобов`язання поновити на квартирному обліку для забезпечення житлом було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.06.2022 року справу було призначено до розгляду.

Розгляд справи було призначено на 29.06.2023 року о 10:00 год.

29.06.2023 року в судове засідання з`явився ОСОБА_1 , зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив суд апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за зазначеною явкою учасників справи.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено та позивачем і представниками сторін у судовому засіданні підтверджено, що відповідно до виписки протоколу житлової комісії № 7 військової частини НОМЕР_2 від 19.08.1992 року позивача та членів його сім`ї було зараховано на квартирний облік в загальній черзі з 19.08.1992 року.

Відповідно до пункту 2 наказу Міністерства оборони України від 03.02.1995 року № 20 "Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України від 23.12.1992 року", у редакції, яка була чинною на момент взяття позивача на квартирний облік, у випадках, передбачених абзацом четвертим пункту 11 зазначеного Положення, при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше, ніж з дня набрання чинності цим наказом.

Таким чином, згідно вимог наведеного наказу, строк обчислення позивача на квартирному обліку в загальній черзі слід рахувати з 03.02.1995 року.

З 25.08.1994 року позивач проживає у гуртожитку в АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою Військового інституту Одеського національного політехнічного університету від 04.06.2008 року № 83.

18.12.2007 року згідно з витягом з протоколу засідання житлової комісії штабу та управління Південного оперативного командування № 14, позивача разом з членами його сім`ї було прийнято на квартирний облік у першочергову чергу з 23.12.1999 року.

Згідно наявної у справі копії витягу з наказу № 018 від 27.01.2003 року позивача було звільнено з військової служби у запас за пунктом 67 підпункту «б» за станом здоров`я.

Також встановлено, що рішенням № 6 позивача було перенесено в загальній черзі з 03.02.1995 року на дату протоколу від 17.12.2001 року № 12, в першочерговій черзі з 23.12.1999 року на дату протоколу від 18.12.2007 року № 14, на підставі розділу ІІ пункту 15 Правил.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відтак, вирішуючи питання про наявність або відсутність юрисдикції суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

У цій справі спірні правовідносини виникли з приводу визнання права перебувати на квартирному обліку та зобов`язання зарахувати на квартирний облік, тобто щодо можливості реалізації позивачем права на соціальну гарантію, надану йому в силу особливого статусу військовослужбовця.

Частиною четвертою статті 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом для захисту своїх житлових прав однак обрав неналежний спосіб їх захисту.

Натомість суди залишили поза увагою, що в обґрунтування позовних вимог позивач послався на порушення його прав як військовослужбовця. Такий обов`язок органів державної влади є складовою системи соціального захисту військовослужбовців відповідно до приписів Конституції України та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службовою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Наведені норми права передбачають, що військова служба належить до служби публічної.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі Порядок № 1081).

Відповідно до пункту 24 Порядку № 1081 військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Аналогічні приписи закріплені у пункті 29 Порядку № 1081 забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Відповідно до пункту 26 Порядку № 1081 військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач у межах та у порядку, встановленому Порядком, наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем права на соціальну гарантію, надану йому в силу особливого статусу військовослужбовця.

У справі, яка розглядається, суд першої інстанції не врахував, що зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки він виник щодо можливості реалізації позивачем права на соціальну гарантію, надану йому в силу особливого статусу військовослужбовця.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 308/1213/18, від 24 листопада 2021 року у справі № 461/5225/19, від 27 жовтня 2021 року у справі № 266/3935/20, від 11 жовтня 2021 року у справі № 750/6370/19, від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21, від 15 червня 2022 року у справі № 303/3794/20, від 21 червня 2022 року у справі № 161/11980/21, від 16 листопада 2022 року у справі № 450/2418/21, від 30 листопада 2022 року у справі № 454/1067/20

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, відповідно до статті 414 ЦПК України судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Таким чином, виходячи із змісту та підстав поданого позову, характеру спірних правовідносин, ураховуючи наведені положення чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а провадження закриттю.

Отже, спір у справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до адмінісративного суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 564/1770/13-ц висловила правову позицію, згідно якої за наявності порушеної господарським судом справи про банкрутство відповідача цивільна справа за позовом такого позивача не може бути порушена, а у випадку її порушення підлягає закриттю. Якщо при розгляді цивільної справи з`ясується, що стосовно відповідача у справі порушено провадження про його банкрутство господарським судом. Провадження у цивільній справі підлягає закриттю за п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій), якому відповідає п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із змісту та підстав поданого позову, характеру спірних правовідносин, ураховуючи наведені положення чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Апеляційний суд вважає за необхідне також відповідно до припису ч. 1 статті 256 ЦПК України роз`яснити позивачу, що у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього у позивача наявне право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів відмовила у задоволенні апеляційних скарг, судові витрати за їх подання не підлягають відшкодуванню на користь апелянтів.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 255, 374, 377 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в особі Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса про визнання частково недійсним рішення та зобов`язання поновити на квартирному обліку для забезпечення житлом закрити.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 06.07.2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе