РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/11160/22

Провадження №: 2/755/998/23

"12" квітня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Гончарука В.П.,

за участю секретаря: Гриценко О.І.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду та відповідно до позовних вимог просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 204 170 грн. 80 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30 липня 2021 р. між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець ( позивач) передав, а позичальник ( відповідач) взяв суму коштів в розмірі 125 533, 10 грн. зі строком повернення до 30 січня 2022 р.

4 лютого 2022 р. між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду до договору позики від 30.07.2021 р. були внесені зміни до договору позики, а саме в п.1,5,6 та зазначено, що позикодавець передає у власність позичальнику грошові коштив сумі 152 848,80 грн., а позичальни зобов`язується повернути кошти у визначений цим договором строк не пізніше ніж через 18 міс., тобто до 30 липня 2023 р. та відповідно до п.5 додаткової угоди визначено графік погашення заборгованості.

Крім того 4.02.2022 р. відповідачем була складена розписка, в якій було підтверджено, що відповідач взяв у борг у позивача суму коштів в розмірі 152 848,80 грн. зі строком повернення боргу до 30.07.2023 р.

Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання та не повертає вказані суму , що були встановлені додатковою угодою від 4.02.2022 р. до договору позики від 30.07.2021 р. , в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму в розмірі 204 170 грн. 80 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на вимоги ст. ст. 526, 549, 550, 1046,1048, 1049, 1050 ЦК України.

17 листопада 2022 р. по даній справі було відкрито провадження за правилами загального провадження.

До суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача заперечує щодо задоволення позову в повному обсязі, не оспорюючи того факту , що між позивачем та відповідачем існують договірні стосунки, що виникли на підставі договору позики від 30 липня 2021 р. та позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх інтересів.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позову в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві, наполягаючи на тому, що відповідач самоусунувся від виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики та додатковим угодам, вказуючи на те, що кошти відповідачу передавалися в іноземній валюті в перерахунку на гривню та було встановлено графік повернення вказаних коштів. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом .

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з обставин викладених у відзиві, не заперечуючи при цьому, що між позивачем та відповідачем існують договірні відносини, що виникли на підставі договору позики та вказав, що відповідач повинен повернути позивачу 144 868,8 грн. та вважає, що вказана сума повинна бути повернута до 30.07.2023 р. та по розписці від 4 лютого 2022 р. будь - якої передачі коштів не було.

Суд заслухавши думку учасників судового розгляду, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

В судовому засіданні встановлено, що 30.07.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики на суму 125 533,1 грн., що на день укладання договору еквівалентно 4658 доларам США, ( курс 1 долар США - 26,95 грн.) на умовах повернення до 30.01.2022 року.

Також вказаним договором передбачено щомісячне погашення заборгованості, відповідно до встановленого графіка.

Як було встановлено в судовому засіданні, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, сплативши тільки позивачу суму еквівалентну 200 доларам США.

4 лютого 2022 р. була укладена додаткова угода між позивачем та відповідачем, відповідно до якої було пролонговано договір позики від 30.07.2021 р. на виконання п.7 вказаного договору, позикодавець ( позивач ОСОБА_3 ) передав у борг позикодавцю ( відповідачу ОСОБА_4 ) кошти в розмірі 152 848, 8 грн., що еквівалентно 5382 доларам США, на умовах повернення до 30.07.2023 року.

Вказаною додатковою угодою також передбачено щомісячне погашення заборгованості, відповідно до встановленого графіка.

Крім того 4 лютого 2022 р. відповідачем ОСОБА_4 складена розписка на ім`я позивача ОСОБА_3 , відповідно до якої відповідач взяв кошти у пизивача в розмірі 152 848, 8 грн., що по курсу НБУ складає 5382 долари США ( 1 долар США - 28.4 грн.) та зобов`язується повернути вказану суму коштів до 30 липня 2023 р.

Факт укладання вказаних договорів , додаткових угод, розписок відповідачем не було спростовано в судовому засіданні.

Статтею 526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ст. 527 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Також статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до тексту розписки від 4 лютого 2022 р. на підставі якої у відповідача виникли зобов`язання перед позивачем з кінцевим строком повернення боргу до 30.07.2023 р.

Як убачається в розписці сторонами не було встановлено розміру процентів за користування грошовими коштами та будь - яких штрафних санкцій за невиконання чи несвоєчасне виконання зобов`язання, в той же час позивач просить стягнути з відповідача суму коштів в розмірі 204 170,8 грн., хоча в розписці від 4.02.2022 р. вказана сума в розмірі 152 848, 8 грн.

Як убачається з матеріалів справи, що позивач звернувся до суду 2.11.2022 р. позивачем не ставляться вимоги щодо дострокового припинення правовідносин між позивачем та відповідачем .

В зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду про стягнення суми заборгованості за розпискою від 4.02.2022 р. коли ще не настав строк виконання зобов`язання за вказаним договором позики ( розпискою) від 4 лютого 2022 р.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 79-82,141,258,265, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 610, 625, 612 , 1046,1050 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 12.04.2023 р.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Суддя: