Справа №705/1724/23
2-з/705/13/23
УХВАЛА

04.04.2023 м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Єщенко О.І., розглянувши заяву Паланської сільської ради про забезпечення позову у справі за позовом Паланської сільської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати за договором оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області 31.03.2023 надійшла позовна заява Паланської сільської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 15.06.2022 року.

Разом із указаним позовом 31.03.2023 Паланська сільська рада подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на нежитлову будівлю, загальною площею 486,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ).

В обґрунтування заяви вказано, що між Паланською сільською радою та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки від 15.06.2022. Дана земельна ділянка є комунальною власністю позивача, що розташована по АДРЕСА_1 . На вищевказаній земельній ділянці розташована нежитлова будівля кафе, загальною площею 486,6 кв.м, яка перебуває у приватній власності відповідача згідно зі свідоцтвом про право власності № НОМЕР_2 , виданим 23.07.2013. Умовами договору оренди між сторонами визначено, що орендар зобов`язаний сплатити орендну плату у сумі 109291,79 грн за період з 15.08.2020 по 31.12.2021 рівними частками щомісяця до 31.12.2022. Щорічна орендна плата сплачується з 01.01.2022 у розмірі 79209, 41 грн. Відповідач з моменту укладення договору оренди землі жодного разу не сплатив орендну плату на умовах, що передбачені договором. Заборгованість станом на 01.04.2023 складає 213550,57 грн. При цьому є підстави вважати, що орендар земельної ділянки виявив бажання здійснити продаж нерухомості, яка розташована на орендованій земельній ділянці.

Вважає, що за вище викладених обставин існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позовом шляхом накладення арешту на майно відповідача може істотно ускладнити або унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд вважає за необхідне відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення особи, яка подала заяву.

Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову, суд доходить такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексом заходів забезпечення позову.

У ч. 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При оцінці зазначеної співмірності слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Вказані заходи не стосуються інших можливих подальших наслідків, що можуть виникнути внаслідок задоволення позовних вимог.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Враховуючи мету процесуального інституту забезпечення позову (забезпечення реального виконання рішення суду в майбутньому), а також необхідність суворого дотримання процесуальних прав усіх учасників процесу та інших осіб, звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову.

Проаналізувавши обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, та вимоги чинного законодавства України, зважаючи на фактичні обставини справи, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з його предметом, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, суд вважає, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, оскільки вона не обґрунтована та не доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 11, 149-153, 259, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Паланської сільської ради про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.І. Єщенко