Справа № 585/815/23
Номер провадження 2-др/585/3/23
У Х В А Л А

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Цвєлодуб Г.О.,

секретаря судового засідання Салій О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни заяву приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза Олександра Леонідовича про ухвалення додаткового рішення, -

В С Т А Н О В И В:

19 червня 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Мукорез О.Л. звернувся до суду із заявою, у якій просив суд ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 585/815/23 про розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на правову допомогу в сумі 14000,00 грн.

В обґрунтування заяви зазначив, що 13 червня 2023 року ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області у справі № 585/815/23 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 , особа, дії якої оскаржуються: приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Мукорез О.Л., стягувач: ОСОБА_2 , на дії приватного виконавця. Також у відзиві на скаргу приватним виконавцем було заявлено вимогу про стягнення зі скаржника витрат на правову допомогу у разі відмови у задоволенні скарги, проте ухвалою не вирішено питання про розподіл судових витрат. Посилався на те, що у зв`язку із розглядом даної справи ним понесені судові витрати, зокрема, адвокатом Іваненко Н.О. йому надано правничу допомогу на загальну суму в розмірі 14000 грн., тому, враховуючи, що у задоволенні скарги відмовлено, вважає, що згідно ст. 452 ЦПК України він має право на стягнення з ОСОБА_1 понесених витрат.

Сторони в судове засідання не з`явилися, проте належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи проводиться за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 13 червня 2023 року ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області у справі № 585/815/23 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 , особа, дії якої оскаржуються: приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Мукорез О.Л., стягувач: ОСОБА_2 , на дії приватного виконавця.

За змістом ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Доступ до суду є правом кожної особи, гарантованим ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У ст. 442 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Приватний виконавець Мукорез О.Л., посилаючись на те, що ним у зв`язку із розглядом цієї справи були понесені судові витрати, зокрема, на правову допомогу в розмірі 14000,00 грн., просив на підставі ст. 452 ЦПК України стягнути їх із ОСОБА_1 та звернувся в порядку ст. 270 ЦПК України до суду з цією заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

Із змісту ст. 133 ЦПК України вбачається, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, суд вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16 та в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 р. у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 р. у справі № 826/4959/16.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 р. у справі № 240/3888/19, від 11.02.2021 р. у справі № 520/9115/19, № 640/19536/18 від 03.02.2022 р.

Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, приватним виконавцем Мукорез О.Л. на підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 14000,00 грн. додано: договір № 13/03 про надання правової допомоги від 13.03.2023 року, укладений між адвокатом Іваненко Н.О. та Мукорез О.Л.; акт виконаних робіт (наданих послуг) та розрахунок витрат на правову допомогу згідно з договором 13/03 від 15.03.2023 р., відповідно до якого розмір витрат гонорару, який підлягає до сплати адвокату за відповідний період складає 14000,00 грн.; квитанція № 2 від 15.03.2023 р. про оплату ОСОБА_3 в сумі 14000,00 грн. адвокату Іваненко Н.О.

Суд зазначає, що підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені приватним виконавцем як витрати на правову допомогу, а заявлена сума відшкодування є явно не співмірною із характером та обсягом правової допомоги, що мала бути подана і фактично подана адвокатом в межах розгляду скарги.

Крім того, у ст. 18 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів передбачено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, який досяг 25 років, має вищу юридичну освіту не нижче другого рівня, володіє державною мовою, має стаж роботи у галузі права після отримання відповідного диплома не менше двох років та склав кваліфікаційний іспит.

Враховуючи наведене вище та доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вимоги до приватних виконавців встановлені законодавством, зокрема, отримання юридичної освіти та стаж роботи у галузі права, звернення ОСОБА_1 зі скаргою саме на дії приватного виконавця Мукорез О.Л. пов`язаних з діяльністю саме як приватного виконавця, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для покладення понесених приватним виконавцем Мукорез О.Л. витрат на професійну правничу допомогу адвоката на ОСОБА_1 , тому у задоволенні заяви приватного виконавця Мукорез О.Л. про ухвалення додаткового рішення необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 7, 141, 142, 259, 260, 270, 442 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза Олександра Леонідовича про ухвалення додаткового рішення- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Г.О.ЦВЄЛОДУБ