Номер провадження № 4-с/521/12/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Громіка Д.Д.,

при секретарі судового засідання Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі матеріали скарги ОСОБА_1 на дії Суворовського відділу ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач АТ «Райффайзен Банк Аваль (вул. Лєскова, 9, м. Київ, 01011) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся адвокат Віданова О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , із скаргою про визнати незаконною бездіяльність Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 14977544, відкритого 28.09.2009 року на виконання виконавчого листа №2-2284, виданого Суворовським районним судом м. Херсона, а також просила зобов`язати Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 14977544, відкритого 28.09.2009 року на виконання виконавчого листа №2-2284, виданого Суворовським районним судом м. Херсона.

В обґрунтування скарги адвокат Віданова О.В. зазначала, що згідно Інформації з Державного реєстру виконавчих проваджень Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) накладено арешт в рамках виконавчого провадження № 14977544, відкритого 28.09.2009 року на виконання виконавчого листа №2-2284, виданого Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з Заявника на користь ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" 18 345,49 грн. 26.06.2015р. державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки виконавче провадження закінчено, виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.7. ч.1 ст. 47 Закону "Про виконавче провадження" (редакції № 606-ХІУ від 21.04.1999).

Однак, закінчуючи зазначене вище виконавче провадження, державний виконавець не скасував арешти, накладені при виконанні виконавчого листа №2-2284, виданого Суворовським районним судом м. Херсона. Дані обставини стали підставною для звернення до суду з вищевказаною скаргою.

Ухвалою суду від 20 грудня 2022 року скарга ОСОБА_1 була прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі.

Представник скаржника, адвокат Віданова О.В., в судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи була повідомлена відповідно до вимог статті 128 ЦПК України, надала до суду заяву, в якій просила суд скаргу задовольнити у повному обсязі та розглянути справу за її відсутності.

Представник Суворовського відділу ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлялись відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Заперечення на скаргу до суду не надав, з клопотаннями або заявами не звертався.

Представник АТ «Райффайзен Банк Аваль, в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи були повідомлені відповідно до вимог статті 128 ЦПК України, направили на адресу суду заяву, в якій просили суд справу розглядати за їх відсутності.

Відповідно до частини 2 статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність Суворовського відділу ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порядок розгляду скарг на дії, бездіяльність, рішення, державного виконавця, чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення визначений розділом VII ЦПК України в редакції, чинній на день судового розгляду.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно статті 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Суворовського відділу ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 14977544, відкрите 28.09.2009 року на виконання виконавчого листа №2-2284, виданого Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" 18 345,49 грн.

Згідно Інформації з Державного реєстру виконавчих проваджень Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) накладено арешт на все майно ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 14977544, відкритого 28.09.2009 року

26.06.2015 державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки виконавче провадження закінчено, виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.7. ч.1 ст. 47 Закону "Про виконавче провадження" (редакції № 606-ХІУ від 21.04.1999)

В жовтні 2021 року представник ОСОБА_1 звернулася до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з клопотанням про зняття арешту з усього майна Заявника в рамках виконавчого провадження № 14977544, відкритого 28.09.2009 року на виконання виконавчого листа № 2-2284, виданого Суворовським районним судом м. Херсона. Однак, арешт знятий не було, крім того, була відсутня жодна реакція Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на отримане ним клопотання про зняття арешту.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пунктом 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції, міжнародних договорів.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення, що передбачено статтею 18 ЦПК України.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або приватного виконавця й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено права та обов`язки виконавця, зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частинами 1-3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Пунктом 15 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція), встановлено, що при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Постанова про зняття арешту з майна приєднується до матеріалів виконавчого провадження.

У разі якщо завершене виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що приймаючи постанову про закінчення зазначеного вище виконавчого провадження, державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в порушення вимог частини 1 статті 40 Закону та пункту 15 Розділу VIII Інструкції не було скасовано арешти на майно ОСОБА_1 накладені в рамках виконавчого провадження № 14977544, відкритого 28.09.2009 року на виконання виконавчого листа № 2-2284, виданого Суворовським районним судом м. Херсона

Отже, суд вважає, що ОСОБА_1 правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2 статті 451 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Разом з тим Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у пункті 18 роз`яснено, що виходячи зі змісту ст. 451 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями 260, 261, 447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Суворовського відділу ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач АТ «Райффайзен Банк Аваль (вул. Лєскова, 9, м. Київ, 01011) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, 73000, м. Херсон, вул. Фрунзе, 2) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в рамках виконавчого провадження № 14977544, відкритого 28.09.2009 року на виконання виконавчого листа №2-2284, виданого Суворовським районним судом м. Херсона.

Зобов`язати Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, 73000, м.Херсон, вул. Фрунзе, 2) зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в рамках виконавчого провадження № 14977544, відкритого 28.09.2009 року на виконання виконавчого листа №2-2284, виданого Суворовським районним судом м. Херсона.

Копію ухвали направити учасникам справи, в порядку, передбаченому ст. 272 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 13 квітня 2023 року.

Суддя: Громік Д.Д.