КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 753/25223/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4065/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Гусак О.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

04 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Семенюк Т.А.

Суддів: Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Максюк І.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 вересня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у майні та визнання права власності,-

В С ТА Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що в період з 02 листопада 2002 року по 24 квітня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, спірна квартира була придбана 31 липня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу на ім`я ОСОБА_2 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва вказану квартиру визнано спільною сумісною власністю подружжя та визнано право власності на 1/2 її частини за кожним. Вказана квартира є однокімнатною, загальна площа становить 44, 3 кв. м, житлова 17,9 кв.м, відповідно до звіту про оцінку її вартість становить 1 200 948 грн.

Посилаючись на те, що спільне володіння та користування вказаною квартирою є неможливим, об`єкт нерухомості є неподільним, учасники справи у квартирі не проживають, відповідач здає квартиру в оренду без згоди позивача, відповідач зареєстрована за іншою адресою там і проживає, припинення права власності відповідача на частку у спільному майні не завдасть їй істотної шкоди, просив суд задовольнити позов та припинити за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виплати ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частину квартири, за рахунок коштів, внесених ОСОБА_3 на депозитний рахунок суду, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 09 вересня 2022 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 600 474 грн грошової компенсації в рахунок припинення права спільної часткової власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Виплачено ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у загальному розмірі 600 474 грн, з яких: 398 000 грн. внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок суду згідно квитанцій № 0.0..1 від 21 липня 2022 року (на рахунок отримувача UA1012089, код отримувача 26268059; банк отримувача Держказначейська служба України, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172; отримувач Дарницький районний суд м. Києва) та 202474 грн від 22 липня 2022 року згідно квитанцій №0.0..1 від 22 липня 2022 року (на рахунок отримувача UA1012089, код отримувача 26268059; банк отримувача Держказначейська служба України, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172; отримувач Дарницький районний суд м. Києва).

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6912 грн. 74 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що під час судового розгляду, сторона відповідача звертала увагу суду на відсутність доказів щодо неможливості виділення частки квартири в натурі, але суд у оскаржуваному рішенні, послався на відмову сторони відповідача проводити необхідну експертизу, безпідставно поклавши тягар доказування на сторону відповідача та за відсутності належних доказів обґрунтував рішення на припущенні, що квартира не може бути поділена між співвласниками в натурі.

Також зазначила, що іншого житла на праві власності не має, апелянт з дитиною тимчасово проживає у своїх батьків, і позбавлення права власності на єдине належне їй житло призведе до істотної шкоди її інтересам, так і інтересам її сім`ї, оскільки з нею також проживає малолітня дитина.

02 січня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 , в якому представник позивача просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що судом першої інстанції ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а також правильно встановлено, що обставина неподільності однокімнатної квартири без втрати її технічних та цільових характеристик, а також неможливість проживання одностатевих осіб, які не є подружжям, в однокімнатній квартирі є загальновідомими обставинами, які не потребують окремого доказування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що з 02 листопада 2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року було розірвано.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Право власності позивача на 1/2 частину спірної квартири зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 10).

Вказана квартира є однокімнатною, загальна площа становить 44, 3 кв. м, житлова 17,9 кв.м.

Згідно звіту про оцінку майна (квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ), виконаний ТОВ «ЕКСПЕРТ ЦЕНТР+» ринкова вартість квартири становить 1 200 948 грн.

ОСОБА_2 визнала вартість спірної квартири у розмірі 1 200 948 грн. (а.с. 82).

Позивачем внесено на депозитний рахунок Дарницького районного суду м. Києва 600 474 грн., з яких: 398 000 грн. внесені згідно квитанцій № 0.0..1 від 21 липня 2022 року та 202474 грн. від 22 липня 2022 року згідно квитанцій № 0.0..1 від 22 липня 2022 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що припинення права відповідача на частку у спільному частковому майні, яке є неподільним, з виплатою їй грошової компенсації вартості цієї частки не завдасть їй істотної шкоди та не порушить її гарантоване Конституцією право власності, оскільки вона отримає рівноцінну грошову компенсацію втраченого майна, із розміром якого вона погодилася.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тлумачення пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України свідчить, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення порушення прав інтересів співвласника, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17, провадження № 61-42000св18).

У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 зроблено висновок, що стаття 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3). Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном. Проте позивач не довів неподільності спільного нежитлового приміщення, неможливості володіння і користування спірним майном разом з відповідачем, а також, що припинення права відповідача на відповідну частку не завдасть істотної шкоди її інтересам та членам її сім`ї.

Слід зазначити, що правомірність дій суду при встановленні вказаної вище обставини оцінюється з точки зору відповідності принципу об`єктивності і неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як встановлено судом, спірна квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності сторонам в рівних частках по частині.

Ані позивач, ані відповідач в спірній квартирі не проживають.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у квартирі батьків, проте іншого житла у власності не має.

Позивач, звертаючись з даним позовом, зазначав, що спільне володіння та користування вказаною квартирою є неможливим, об`єкт нерухомості є неподільним, припинення права власності відповідача на частку у спільному майні не завдасть їй істотної шкоди, проте, не довів, що припинення права власності на належну відповідачу 1/2 частку в спірній квартирі не завдасть останній істотної шкоди та не порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших.

Натомість частка відповідача у спірній квартирі не є незначною та завдасть відповідачу істотної шкоди, зважаючи на те, що у відповідача немає іншого житла на праві власності.

При цьому, доказів неможливості спільного володіння і користування майном, на що посилається позивач, матеріали справи не містять. Само по собі посилання одного із співвласників на неможливість спільно ним користуватись з іншим співвласником не може бути безумовною підставою для прийняття рішення про припинення права власника на частку у спірному майні. Позбавлення відповідачки значної частки у спільному майні не може не завдати істотної шкоди їй та членам її сім`ї, оскільки це є нерухоме майно, яке може нею використовуватись.

Враховуючи наведене, з урахуванням встановлених обставин, беручи до уваги інтереси обох сторін щодо володіння та користування належними їм частками квартири, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем недоведено підстав, передбачених статтею 365 ЦК України для припинення права відповідачки на частку у спільному майні, а також, що таке втручання у її право власності на майно за встановлених обставин є виправданим (необхідним) відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам справи та підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 10 369,11 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 вересня 2022 року - скасувати, прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у майні та визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 10 369,11 грн.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст виготовлено 13 квітня 2023 року.

Головуючий

Судді