Справа № 478/136/22 Провадження № 2-з/478/2/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023 року смт. Казанка

Суддя Казанківського районного суду Миколаївської області Іщенко Х.В., розглянувши матеріали заяви, поданої позивачем ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі 478/136/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Казанківського районного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі недійсним та скасування його державної реєстрації.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 01.06.2022 року по справі було призначено судово-почеркознавчої експертизи документів, проведення якої було доручено експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. На час проведення експертизи провадження у справі було зупинено, матеріали цивільної справи було направлено експертній установі для виконання.

05.04.2023 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони орендарю вчиняти певні дії щодо використання спірної земельної ділянки. В обґрунтування поданої заяви посилався на те, що подальший обробіток земельної ділянки може утруднити виконання рішення суду, якщо позовні вимоги будуть задоволені.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

При цьому, виходячи з правової природи забезпечення позову, під останнім слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача та спрямованих проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати, знецінити або вчинити інші дії, що можуть призвести в майбутньому до певних складнощів при виконанні рішення суду.

Разом з тим, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, шляхом заборони вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, а також є необхідними і для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів та безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Спірна земельна ділянка (об`єкт оренди) з кадастровим номером :07:000:0109, знаходиться у власності позивача. Заявляючі вимоги про заборону використання земельної ділянки, заявником не надано доказів, в якому стані земельна ділянка була передана в оренду, в якому стані знаходиться спірна земельна ділянка на час подання заяви про забезпечення позову, чи є на ній посіви озимини.

Внаслідок виконаних циклу сільськогосподарських робіт, якщо такі роботи були проведені, пов`язаних з веденням товарного сільськогосподарського виробництва (підготовка грунту, закупівля насіневого матеріалу, посів, внесення добрив, обробка від шкідників, підкормка рослин, посів озимини тощо), посіви сільськогосподарських культур на спірній земельній ділянці відповідно до ст. 189 ЦКУ, набувають статусу майна.

Статтею 189 ЦКУ встановлено:

1. Продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю.

2. Продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом».

З вище наведених норм ЦКУ зокрема випливає, що врожай (плоди), одержаний з посівів (речі), належать саме власнику цих посівів, якщо інше не встановлено договором або законом. Інше Законом для даних правовідносин не встановлено.

Таким чином посіви озимих культур, якщо такі є на спірній земельній ділянці (про що не зазначено заявником), є власністю орендаря, а отже орендар, як власник посівів, має право одержати продукцію, право власності на яке згідно ст. 321 ЦКУ є непорушним.

Заявником, як засіб відновлення порушених прав, не ставились майнові вимоги (відшкодування збитків, стягнення орендної плати чи звернення стягнення на майно - посівів сільськогосподарських культур). Заявником, як спосіб захисту порушених прав, було обрано саме визнання договору оренди землі недійсним.

Розірвання договору оренди, а так само визнання договору оренди землі недійсним призведе до повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення правочину, наслідком якого є зобов`язання орендаря повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором (ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі») а умовами договору землі визначено, що після припинення дії договору оренди (його розірвання, визнання недійсним), орендар повертає земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Заборона відповідачу використовувати земельну ділянку, суд вважає забороною проводити необхідний цикл агрономічних робіт, пов`язаних з веденням товарного сільськогосподарського виробництва (проводити обробіток грунту, протравлення, підживлення посівів), що призведе до знищення посівів та втрати врожаю (майна), який належить орендарю.

Суд, дослідивши письмові докази, надані до заяви про забезпечення позову, дійшов висновку про недоведеність підстав, які зумовлюють необхідність забезпечення позову а обраний заявником вид забезпечення позову не є співмірними із можливими позовними вимогами та призведе до порушення прав та інтересів відповідача у вигляді матеріальних збитків, який до часу подання позовної заяви використовував спірну земельну ділянку. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 260 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву позивача - ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі 478/136/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі недійсним шляхом заборони відповідачу використовувати спірну земельну ділянку - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом направлення апеляційної скарги через Казанківський районний суд Миколаївської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Іщенко Х.В.