ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/4281/20 Номер провадження 22-ц/814/1579/23Головуючий у 1-й інстанції Бородіна Н.М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача : Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Лобова О.А.,

секретар: Чемерис А.К.

за участю: ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 24 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Національної поліції України, Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Департамент захисту економіки Національної поліції України про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Національної поліції України, Держави України, в особі Державної казначейської служби України Національної поліції України про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 20 грудня 2018 року оперуповноваженим управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Бондарчук А.А. відносно позивача складено протокол № 588 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

Постановою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 02 грудня 2019 року закрито адміністративне провадження відносно позивача, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Вважає, що уповноваженою особою Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції було протиправно складено протокол за частиною другою статті 172-6 КУпАП, чим обмежено його права.

Зазначав, що вищевказані дії працівника поліції завдали йому суттєвих моральних втрат, душевних страждань, призвели до порушення нормального життєвого укладу. З часу незаконного складання протоколу він пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям тривоги, страху за свою професійну кар`єру, а також хвилювань у зв`язку з необхідністю бути присутнім на судових засіданнях, здійснювати свій захист.

Незаконні дії відповідача завдали шкоди його честі, гідності та ділової репутації. Складання протоколу призвело до суттєвого розголосу вказаної інформації серед суспільства, працівників суду, пересічних громадян, у зв`язку з чим він зазнав глибоких душевних та моральних хвилювань.

Крім того, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, він звернувся за правового допомогою, внаслідок чого витратив кошти в сумі 33600 гривень.

Просив суд стягнути на свою користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України 33600 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 300000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення районного суду мотивоване тим, що позивачем не надано доказів незаконності дій відповідача, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом.

Представник позивача подала апеляційну скаргу на вказане рішення місцевого суду, в якій просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує на те, що місцевий суд не взяв до уваги, що сам факт складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП відносно позивача спричинив моральну шкоду, оскільки позивач займає посаду державної служби, яка віднесена до посад на які поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції». Складення протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією уплинуло як на моральний стан так і на ділову репутацію позивача, що ним доведено належними та допустимими доказами.

Представниками відповідача та третьої особи подано відзиви на апеляційну скаргу, у доводах яких вважають рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просять суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Місцевим судом встановлено, що 20 грудня 2018р. оперуповноваженим управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Бондарчук А.А. складено протокол № 588 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією у відношенні керівника апарату Червонозаводського районного суду м.Харкова Вороніна О.О..

Постановою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 02 грудня 2019 року провадження у справі відносно позивача за ч.2 ст. 172-6 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набула законної сили.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача була протиправною та заподіяла позивачу моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статті 2 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.»

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21).

Отже, дії оперуповноваженого управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Бондарчук А.А. щодо складання відносно ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. При цьому, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Зазначене спростовує доводи відзиву на апеляційну скаргу представника Національної поліції України щодо недоведеності вини відповідача у спричиненні шкоди позивачу.

На вказані обставини місцевий суд уваги не звернув. З огляду на вищевикладене, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає що апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суд першої інстанції скасувати з ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Разом з цим, оцінюючи доводи позивача щодо розміру моральної шкоди, а також завданої матеріальної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

За змістом п. 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»громадянинові відшкодовуються суми, сплачені ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

При цьому, Кодексом про адміністративні правопорушення України не визначено порядку розподілу судових витрат за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому доводи представника Національної поліції України про те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу має відбуватися в тій справі, у якій вони були фактично понесені не заслуговують на увагу суду.

Зазначене спростовує також доводи відзиву на апеляційну скаргу щодо завищеного розміру витрат на правничу допомогу, оскільки у даному провадженні вказані витрати визначені позивачем як матеріальна шкода, а не у порядку розподілу судових витрат.

Щодо розміру моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ч. 1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 3 ч. 2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У частинах 3, 4 ст.23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи доводи позивача щодо тривалості розгляду судом справи про адміністративне правопорушення (майже рік), виникнення нервового стресу, душевних переживань, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що відшкодуванню підлягає моральна шкода у розмірі 5000 грн.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 368, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 задовольнити частково .

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 24 грудня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до Національної поліції України, Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Департамент захисту економіки Національної поліції України про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 33600 грн. (тридцять три тисячі шістсот), у рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок протиправних дій та рішень службових осіб органу державної влади 5 000 грн. (п`ять тисяч)

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Ю.В. Дряниця

Судді : Л.І. Пилипчук

О.А. Лобов