Справа № 643/2788/22
Провадження № 2/643/33/23
14.04.2023 м.Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Осадчого О.В.,
за участю секретаря Ткачова Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -
ВСТАНОВИВ:
28 листопада 2023 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання їхнього малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 6 500,00 (шість тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку з моменту подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.08.2003 між сторонами укладено шлюб у якому народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Октябрським районним судом м. Полтави 14.09.2022 даний шлюб розірвано. Малолітній син ОСОБА_3 перебуває на утриманні позивача. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, позивач разом з малолітнім сином ОСОБА_3 вимушено покинути свою домівку та переїхали до республіки Польща, де наразі перебувають.
Зазначає, що наразі трудовий договір на підприємстві з нею призупинено. Орієнтовні витрати на утримання дитини складають 13 000,00 гривень на місяць, однак відповідач участі в утриманні свого сина не бере, при цьому, має постійний дохід від здійснення підприємницької діяльності, а інших дітей або непрацездатних батьків на утриманні у нього не має. Вважає, що такі обставини свідчать про можливість відповідача у повній мірі виконувати покладені на нього обов`язки шляхом сплати аліментів на утримання дитини.
У зв`язку з тим, що відповідач жодним чином не підтримує дитини, домовленості щодо сплати аліментів не досягнуто, відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, позивач звертається до суду з позовом про стягнення аліментів.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю. Вказувала, що прибути у судове засідання не має можливості, оскільки наразі перебуває у Республіці Польща. Вимоги позовної заяви підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав.
Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, а позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів згідно положень ст. 280, 281 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, надані позивачем докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14.08.2022 (справа №554/4769/22), шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 23.08.2003 Відділом актів громадянського стану Московського районного управління юстиції м. Харків, актовий запис №924, розірвано.

У даному шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 14.08.2012).

Також, з рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14.08.2022 (справа №554/4769/22), вбачається, що у сторін є повнолітній син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до абзацу 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Тобто, відповідач, як батько дитини, зобов`язаний брати участь у вихованні та утриманні своєї дитини.

Позивач просить стягнути аліменти на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 6500,00 грн, дитину щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. В обґрунтування розміру аліментів посилається на те, що сукупні витрати на дитину на місяць складають 13 000 грн., зокрема на харчування - 5 000 грн, відпочинок - 3000 грн., одяг -5 000 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів на утримання малолітньої дитини суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про потреби дитини, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також всі обставини справи. Також суд враховує те, що обов`язки з утримання дітей є рівними для обох батьків.

Згідно матеріалів справи дохід відповідача суду невідомий, проте з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що відповідач ОСОБА_2 з 03.07.2002 займається роздрібною торгівлею з лотків і на ринках іншими товарами.

Доводи позивача щодо сукупних витрат на дитину у розмірі 13 000 грн. на місяць, суд взяти до уваги не може, оскільки вказані обставини не підтвердженні належним чином. Так, надані позивачем чеки на підтвердження витрат на дитину, складені на іноземній (польській) мові, що позбавляє можливості їх дослідити. Окрім цього, на підставі наданих доказів неможливо дійти висновку, що витрати були здійснені саме на потреби дитини. Будь яких інших доказів на врахування визначеного розміру аліментів, позивачем не надано.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 01.01.2023 року встановлений прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років в розмірі 2 833 гривень, тобто розмір аліментів не повинен бути менший ніж 1416,50 гривень.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та з відповідача на її користь підлягають стягненню аліменти у розмірі 3 000 гривень.

На переконання суду, такий розмір аліментів забезпечить потреби дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

При цьому, відповідно до вимог ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Щодо заявленої вимоги про стягнення судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати у розмірі 1073,60 грн. підлягають стягненню в дохід держави з відповідача, оскільки позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правилами п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

З положень ст. 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» слідує, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, який укладається в письмовій формі та до якого застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадку надання усних і письмових консультацій.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Проте, до позову не надано договору про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом та позивачем, а підстави, відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», для вчинення такого договору в усній формі - відсутні. Також позивачем не надано розрахунку та акту виконання робіт по наданню правової допомоги.

Відтак, суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь судових витрат.

Отже, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 4, 12, 76 81, 89, 141, 263 265, 273, 279, 280 282, 288, 289, 354, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 28 листопада 2022 року, з моменту подачі позову, і до досягнення дитиною повноліття.

У частині вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь понесених судових витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

На підставі ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя О.В. Осадчий