Справа №295/7659/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду міста Житомира Кузнєцов Д.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з указаною заявою про відстрочення виконання рішення суду терміном на один рік.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За правилами частини першої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частини другої статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (частина четверта статті 183 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 2-246/10 (провадження № 61-6908св22) зазначив, що правові висновки щодо застосування частини другої статті 183 ЦПК України, сформульовані у постановах від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20 (провадження № 61-15520св20), від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20 (провадження № 61-15478св20), від 21 квітня 2021 року у справі № 713/1972/20 (провадження № 61-2247св21), від 21 квітня 2021 року у справі № 569/12949/20 (провадження № 61-15532св20), від 28 липня 2021 року у справі № 509/4648/14-ц (провадження № 61-7851св21), не підлягають врахуванню судом під час вирішення питання про прийнятність заяви про зміну способу виконання рішення суду без доказів направлення такої заяви іншим учасникам справи, оскільки у згаданих справах, формуючи висновок щодо застосування частини другої статті 183 ЦПК України, Верховний Суд досліджував правове питання, чи поширюються такі правила на заявника під час подання скарги на дії, рішення чи бездіяльність виконавця, у порядку, визначеному у розділі VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

Натомість у даній справі порядок подання та розгляду заяви про відстрочення виконання рішення регулюється статтею 435 ЦПК України, що викладена у розділі VІ «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.

У постанові від 05 листопада 2020 року у справі № 591/1581/20 (провадження № 61-10904св20) Верховний Суд зазначив, що вимога про надання доказів надіслання (надання) копії заяви, скарги, клопотання чи заперечення іншим учасникам справи (провадження) стосується подання таких на стадії виконання судового рішення (розділ VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)»).

У зазначеній справі Верховний Суд врахував, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановивши, що головний державний виконавець, звернувшись із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване у встановленому порядку, не додав доказів надіслання (надання) цього подання іншим учасникам справи, зробив правильний висновок про повернення такого звернення.

Верховний Суд зазначив, що хоча суд і негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця, проте інші учасники справи не повинні бути позбавлені процесуального права на інформацію про подані державним чи приватним виконавцем до суду подання чи інші звернення.

Подібний висновок щодо норми права, тотожної тій, що викладена у частині другій статті 183 ЦПК України, зробив Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2021 року у справі № 910/23066/15, зазначивши, що частини перша-третя статті 170 ГПК України містять загальні вимоги до всіх без винятків заяв, поданих з процесуальних питань. Зокрема до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження). Такі вимоги стосуються і заяви про роз`яснення судового рішення, поданої відповідачем на підставі статті 245 ГПК України, оскільки таку заяву подано з процесуальних питань. При цьому у частині четвертій статті 170 цього Кодексу визначено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Аналіз наведених правових висновків Верховного Суду свідчить про сталу сформовану судову практику щодо обов`язку заявника надсилати (надавати) копії такої заяви іншим учасникам справи у разі подання заяви на стадії виконання судового рішення.

Повернення ОСОБА_1 заяви без розгляду не є надмірним формалізмом, оскільки відповідає правилам статті 183 ЦПК України.

Правомірний та розумний формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами та учасниками розгляду певних правил процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Суд не може взяти до уваги викладену у постанові від 19.12.2022 року (копія долучена до матеріалів заяви) думку колегії суддів Житомирського апеляційного суду, оскільки в тому провадженні суд апеляційної інстанції досліджував можливість застосування положень статті 183 ЦПК України до скарги на дії, рішення чи бездіяльність державного/приватного виконавця, поданої в порядку розділу VII ЦПК України. Натомість у даному провадженні (№6/295/45/23) ОСОБА_1 звернулась із заявою про відстрочення виконання рішення, що регулюється розділом VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України, а не розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

За наведених обставин, враховуючи викладений Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року по справі № 2-246/10 висновок щодо застосування відповідних норм права до спірних правовідносин, суд вважає за необхідне повернути заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення без розгляду.

З огляду на викладене, керуючись ст. 183 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення повернути заявнику без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 261 ЦПК України.

Суддя