КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/9010/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5469/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року у складі судді Усатової І.А.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного фонду досліджень України про поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Національного фонду досліджень України, в якому просив поновити його на посаді заступника виконавчого директора з 12 березня 2021 року, визнавши незаконними накази Національного фонду досліджень від 17 грудня 2020 року № 60 «Про затвердження і введення в дію структури Національного фонду досліджень» та від 11 березня 2021 року № 65 «Про звільнення ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, починаючи з 15 березня 2021 року і до фактичного поновлення на роботі, але не менше ніж 18 463,4 грн; стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 13 листопада 2019 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника виконавчого директора Національного фонду досліджень відповідно наказу виконавчого директора ОСОБА_2 від 12 листопада 2019 року № 8-к/тр.

Вказано, що виконавчим директором Фонду ОСОБА_2 було видано наказ «Про затвердження і введення в дію структури Національного фонду досліджень» від 17 грудня 2020 року № 60, відповідно до якого було проведено зміну організаційної структури Фонду. На думку позивача, подібний крок давав виконавчому директору можливість звільнити працівників, які відкрито не погоджувалися з рішеннями керівництва, вважаючи їх недостатньо обґрунтованими. При цьому, позивач вважає, що реальної потреби у проведенні змін в організаційній структурі Фонду не було.

Під час видання наказу відповідачем було порушено порядок вчинення дій, пов`язаних із реорганізацією структури бюджетної установи.

Одночасно із врученням повідомлень про звільнення відповідачем було розпочато призначення нових працівників у нову структуру установи, при цьому не було дотримано двомісячного строку, впродовж якого повинна була діяти стара структура Фонду та зберігатися повний обсяг повноважень працівників, які не планували переходити в нову структуру на інші посади.

Зазначено, що в наказі відповідача про зміну структури Фонду були відсутні положення, що відміняли дію старої структури - тобто скасовували попередній наказ про затвердження структури Фонду на 2020 рік.

Крім того, позивач вважає що зміна структури Фонду (якби вона дійсно була пов`язана зі зміною в організації виробництва і праці) повинна була відбуватися зовсім в іншому порядку. Так на думку позивача, прийняття рішення про введення в дію нової структури повинно було відбуватися не раніше ніж як через два місяці після прийняття рішення про зміну структури Фонду. За цей час працівників старої структури необхідно було попередити про майбутнє вивільнення, при цьому вони повинні були продовжувати виконувати свої обов`язки у повному обсязі, і лише зі спливом двох місяців необхідно було вводити в дію нову структуру і розпочинати призначення на нові посади - з цього моменту працівники старої структури припиняли свої трудові відносини з установою, а нові приступали до виконання обов`язків.

Також, відповідачем було незаконно встановлено додаткові кваліфікаційні вимоги до кандидата на посаду заступника виконавчого директора, а саме, обов`язкову вимогу щодо наявності у кандидата на цю посаду наукового ступеня кандидата наук або доктора наук. Позивач зазначає, що у додаткових вимогах не було конкретизовано наукову галузь, в якій кандидат на посаду заступника виконавчого директора повинен володіти відповідним науковим ступенем. Також, на його думку, законодавство не запроваджує додаткових вимог, крім тих загальних, яким повинен відповідати кожен кандидат на посаду бюджетної установи, у тому числі виконавчий директор або його заступник.

Позивач вказує, що його кваліфікаційний рівень і досвід роботи в повній мірі відповідав вимогам, які висувалися нормативними актами до його посади.

У випадку його звільнення були відсутні поважні причини, які б не дозволяли йому залишитися на займаній посаді або ж на посаді аналогічного рівня. Відповідачем також не було наведено доказів, що для професійного виконання посадових обов`язків за посадою заступника виконавчого директора необхідна наявність наукового ступеня.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що посадові особи Національного фонду досліджень порушили норми законодавства України про працю та посилаючись на ст. 235 КЗпП України, просив також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу до фактичного поновлення на роботі у розмірі 18 463,4 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на не повне встановлено всіх обставин справи, які мали значення для об`єктивного і неупередженого її розгляду, не надання юридичної оцінки усім доказам просить рішення суду скасувати, ухваливши по справі нове рішення про задоволення позову.

Вказано, що районним судом не взято всі доводи та міркування позивача щодо незаконності прийняття наказів про зміну структури Фонду та його звільнення, у зв`язку з чим прийняте рішення є таким, що порушує його право на справедливий суд, суперечить законодавству України і є незаконним.

Зазначено, що судом не враховано порушень законодавства, допущених відповідачем під час зміни структури Фонду та щодо недотримання порядку попередження про заплановане проведення таких змін.

Необґрунтовано також суд відмовив розглядати питання щодо незаконності видання наказу від 17 грудня 2020 року № 60 "Про затвердження і введення в дію структури Національного фонду досліджень" вказавши в рішенні, що вирішення питання щодо доцільності змін в організації виробництва і праці, шляхом реорганізації без скорочення чисельності працівників, не відноситься до компетенції суду. В той же час саме це рішення (наказ від 17 грудня 2020 року № 60 "Про затвердження і введення в дію структури Національного фонду досліджень") було зазначене як підставу для звільнення Заявника і саме порушення, допущені в матеріальній частині та в процедурі прийняття згаданого наказу, призвели до подальших пов`язаних із ним незаконних рішень відповідача, які власне і оскаржуються позивачем. І вимога щодо скасування наказу від 17 грудня 2020 року № 60 містилися серед його позовних вимог.

Крім того судом першої інстанції належним чином не досліджено питання про те, чи дійсно в бюджетній установі відбулися зміни в організації виробництва і праці та не надано юридичної оцінки цим доводам. Внаслідок чого, не було дотримано рекомендації і роз`яснення Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 09 листопада 1992 року № 9, що призвело до неправильного застосування норми матеріального і процесуального права.

Скаржник вказує, що судом було не належним чином оцінено обставини справи, що стосувалися дотримання законодавчо визначеного порядку вивільнення працівників в частині погодження представниками трудового колективу питання про звільнення позивача.

Також звертає увагу, що рішення суду має низку неточностей і помилок, які в поєднанні з порушеннями норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного встановлення обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Національного фонду досліджень України просила рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства залишити без змін, а апеляційну скаргу, доводи якої ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені жодними доказами та в більшості не стосується предмету спору залишити без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах Національного фонду досліджень України, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

За правилом частин першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, наказом №8-к/тр від 12 листопада 2019 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника виконавчого директора Національного фонду досліджень України.

Рішенням наукової ради Національного фонду досліджень України схвалено: проект нової структури дирекції відповідача, проект змін до штатного розпису на 2020 рік, проекти штатного розпису дирекції відповідача на 2021 рік, що підтверджується копією витягу з протоколу засідання наукової ради Національного фонду досліджень України №37 від 11 грудня 2020 року з повідомленням про виправлення описки в протоколі №37 засідання наукової ради Національного фонду досліджень України від 11 грудня 2020 року (а.с. 67-76 т.1)

Рішенням наглядової ради Національного фонду досліджень України (протокол № 8 засідання Наукового комітету Національної ради України з питань розвитку науки і технологій від 16 грудня 2020 року) погоджено проект структури дирекції відповідача, проект штатного розпису на 2020 рік, проект штатного розпису на 2021 рік та проект кошторису на 2021 рік, що підтверджується копією листа Національного фонду досліджень України № 1-01/241 від 14 грудня 2020 року з додатками (а.с. 77-88 т.1).

З огляду на погодження наглядової ради Національного фонду досліджень України (протокол засідання Наукового комітету Національної ради з питань розвитку науки і технологій № 8 від 16 грудня 2020 року), виконавчим директором Фонду видано наказ від 17 грудня 2020 року № 60 «Про затвердження і введення в дію структури Національного фонду досліджень України», яким затверджено і введено в дію з 18 грудня 2020 року структуру Національного фонду досліджень України, що додається до цього наказу (а.с. 90-93 т.1).

Відповідно до протоколу засідання Наукового комітету Національної ради з питань розвитку науки і технологій № 8 від 16 грудня 2020 року, виконавчим директором відповідача видано наказ від 17 грудня 2020 року № 61 «Про введення в дію змін до штатного розпису Національного фонду досліджень України», яким з 18 грудня 2020 року введено в дію зміни до штатного розпису Національного фонду досліджень України на 2020 рік, який у встановленому законодавством порядку 17 грудня 2020 року затверджено Міністерством освіти і науки України (а.с. 94 т.1).

З додатку до наказу від 17 грудня 2020 року № 61 «Про введення в дію змін до штатного розпису Національного фонду досліджень України» вбачається, що усі посади структури, затвердженої наказом від 28 грудня 2019 року № 13 (зі змінами, відповідно до наказу від 28 лютого 2020 року № 9), з 18 грудня 2020 року виводяться зі штатного розпису, в тому числі посада заступника виконавчого директора, яку обіймав позивач, і вводяться посади згідно структури, затвердженої наказом від 17 грудня 2020 року № 60 «Про затвердження і введення в дію структури Національного фонду досліджень України» (а.с. 95-99 т.1).

Тобто у зв`язку з виданням наказів від 17 грудня 2020 року № 60 «Про затвердження і введення в дію структури Національного фонду досліджень України» та від 17 грудня 2020 року № 61 «Про введення в дію змін до штатного розпису Національного фонду досліджень України» у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, що підтверджується таким.

Встановлено, що з попередньої структури відповідача, у Фонді діяли 2 самостійних управління, 3 самостійні відділи, 4 самостійних сектора, 5 відділів у складі управлінь (3 відділи у складі управління забезпечення грантової підтримки та 2 відділи у складі фінансового управління), 1 сектор у складі управління забезпечення грантової підтримки, посади головного спеціаліста з внутрішнього аудиту, першого заступника виконавчого директора та заступника виконавчого директора, що підтверджується копією наказу від 28 грудня 2019 року № 13, зі змінами, внесеними наказом від 28.02.2020 № 9, з додатком до нього, а саме структура НФДУ (а.с. 100-105 т.1).

Як убачається з наявних у справі доказів, зміни у структурі Фонду, внесеними наказом від 17 грудня 2020 року № 60 «Про затвердження і введення в дію структури Національного фонду досліджень України» були пов`язані з реорганізацією управління забезпечення грантової підтримки, а саме, у попередній структурі діяло управління забезпечення грантової підтримки (штатна чисельність 28), у складі якого діяли три відділи та один сектор - відділ грантової підтримки досліджень з природничих і технічних наук, математики та інформатики (штатна чисельність 9), відділ грантової підтримки досліджень з біології, медицини і аграрних наук (штатна чисельність 8), відділ грантової підтримки досліджень з соціальних та гуманітарних наук (штатна чисельність 7), сектор індивідуальних грантів та інших напрямів грантової підтримки (штатна чисельність 3) (а.с. 95-99 т.1)

Також було реорганізовано фінансове управління відповідача та утворено окремий структурний підрозділ, пов`язаний із забезпеченням фінансування грантового забезпечення, а саме, у попередні структурі діяло фінансове управління (штатна чисельність 8), у складі якого діяли відділ бухгалтерського обліку та звітності (штатна чисельність 3) і відділ планово-фінансової роботи (штатна чисельність 3).

Наказом від 17 грудня 2020 року № 60 було утворено відділ фінансування грантових проектів (штатна чисельність 4), управління грантового забезпечення (штатна чисельність 25), у складі якого утворено три відділи - відділ грантового забезпечення у сфері технічних і природничих наук, математики та ІТ (штатна чисельність 10), відділ грантового забезпечення у сфері біології, охорони здоров`я та біоресурсів, (штатна чисельність 8), відділ грантового забезпечення у сфері соціально-гуманітарних наук (штатна чисельність 6).

11 січня 2021 року позивача повідомлено про зміни структури та штатного розпису дирекції Національного фонду досліджень України та запропоновано переведення на вакантну посаду головного спеціаліста відділу грантового забезпечення у сфері соціально-гуманітарних наук управління грантового забезпечення, а, у разі відмови від переведення на зазначену посаду, попереджено, що позивача буде звільнено після закінчення двомісячного строку з дня ознайомлення, що підтверджується копією повідомленням про наступне вивільнення від 17 грудня 2020 року № 54 у якому позивач відмовився від переведення на вакантну посаду головного спеціаліста відділу грантового забезпечення у сфері соціально-гуманітарних наук управління грантового забезпечення, що підтверджується його особистим підписом (а.с. 138 т.1).

Повідомленням про наступне вивільнення від 22 лютого 2021 року № 59, окрім запропонованої у повідомленні про наступне вивільнення від 17 грудня 2020 року № 54 вакантної посади, позивачу було запропоновано також переведення на такі вакантні посади: головного спеціаліста відділу грантового забезпечення у сфері технічних і природничих наук, математики та ІТ управління грантового забезпечення, головного спеціаліста відділу грантового забезпечення у сфері біології, охорони здоров`я та біоресурсів, головного спеціаліста відділу фінансування грантових проектів, головного спеціаліста відділу бухгалтерсько-кошторисної роботи, головного спеціаліста відділу контролю за реалізацією грантових проектів. Проте, позивач відмовився від переведення й на запропоновані йому додатково вакантні посади, що підтверджується його особистим підписом 23 лютого 2021 року (а.с. 139 т.1).

Відповідно до вимог п. 41 Розділу III Колективного договору адміністрацією здійснено подання від 03 березня 2021 року до Ради трудового колективу, яка, в свою чергу за результатами розгляду зазначеного Подання на своєму засіданні 10 березня 2021 року прийняла рішення погодити звільнення ОСОБА_1 з посади заступника виконавчого директора у зв`язку із зміною в організації виробництва і праці (зміна структури і штатного розпису НФДУ), а також у зв`язку із відмовою від запропонованої посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 134-135 т.1).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 12 січня 2021 року, наказом від 14 січня 2021 року № 11-к/тр позивачу забезпечено право на пошук нової роботи у період з 12 січня по 11 березня 2021 року шляхом надання вільного часу протягом 5 годин щоп`ятниці, із збереженням заробітної плати (а.с. 155 т.1).

Наказу № 65-к/тр від 11 березня 2021 року позивача звільнено з посади з 12 березня 2021 року відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із зміною структури і штатного розпису НФДУ та відмовою від запропонованої посади (а.с. 21 т.1).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , районний суд виходив з їх необґрунтованості та недоведеності.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно із законодавством про працю працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже, трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис закріплено у статті 64 ГК України, згідно з якою підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно із частиною 2 статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, провадження № 61-312св17, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, провадження № 61-1214св18, від 30 вересня 2021 року у справі № 462/1930/19, провадження № 61-1981св20, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Не заслуговують на увагу й твердження апеляційної скарги про незаконність наказу від 27 грудня 2020 року № 60 «Про затвердження і введення в дію структури Національного Фонду досліджень України» у зв`язку з порушення відповідачем порядку реорганізації бюджетної установи.

Відповідно до частини шостої статті 52 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» «порядок формування та взаємодії органів управління фонду визначається Положенням про Національний фонд досліджень України»).

Згідно пункту 15 Положення про Національний фонд досліджень України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 липня 2018 року № 528 (далі - «Положення»), «органами управління Фонду с: голова; наглядова рада; наукова рада; дирекція».

Згідно з пунктом 29 Положення «дирекцію очолює виконавчий директор Фонду».

Відповідно до пункту 31 Положення «виконавчий директор Фонду: ... забезпечує виконання рішень наукової ради Фонду, прийнятих у межах її повноважень; ... організовує роботу дирекції; ... подає на погодження наглядовій раді Фонду пропозиції щодо структури Фонду та чисельності працівників, проекти штатного розпису, кошторису доходів та видатків, бюджетних запитів Фонду; ... затверджує положення про структурні підрозділи дирекції Фонду, погоджену з наглядовою радою структуру Фонду та визначає функціональні обов`язки працівників дирекції Фонду; вирішує питання добору, розстановки та підвищення кваліфікації працівників дирекції Фонду, призначає їх на посаду та звільняє з посади; ...».

Згідно з підпунктом 7) пункту 33 Положення «Наглядова рада Фонду відповідно до покладених на неї завдань; ... 7) погоджує: ... чисельність працівників Фонду, проекти структури Фонду, штатного розпису, кошторису доходів та видатків, бюджетних запитів Фонду;...».

Відповідно до пункту 4.3 Положення про дирекцію Національного фонду досліджень України, затвердженого рішенням наукової ради Національного фонду досліджень України (протокол № 2 від 15 лютого 2019 року) (далі - «Положення про дирекцію»), «4.3. Виконавчий директор Фонду: 4.3.1. здійснює управління поточною діяльністю Фонду; 4.3.2. організовує роботу дирекції Фонду; 4.3.3. забезпечує виконання рішень наукової ради Фонду, ухвалених у межах її повноважень; ... 4.3.10. подає на розгляд наукової ради Фонду пропозиції щодо структури дирекції Фонду та чисельності її працівників, проекти штатного розпису дирекції Фонду, кошторису доходів та видатків, бюджетних запитів Фонду; 4.3.11. затверджує кошторис, штатний розпис, структуру дирекції Фонду у межах чисельності працівників, правила внутрішнього трудового розпорядку, положення про структурні підрозділи дирекції Фонду та визначає функціональні обов`язки працівників дирекції Фонду; 4.3.12. вирішує питання добору, розстановки та підвищення кваліфікації працівників дирекції Фонду, призначає їх на посади та звільняє їх із посад. Добір кандидатів, прийняття на роботу та звільнення з посад заступників виконавчого директора Фонду, керівників структурних підрозділів дирекції Фонду здійснюються на загальних підставах відповідно до законодавства про працю за погодженням з головою Фонду; ... 4.3.18. видає доручення та накази, пов`язані з організацією поточної діяльності Фонду, контролює їх виконання;...» (а.с.67-72 т.1).

Установлено, що проект нової структури дирекції Фонду, проект змін до штатного розпису на 2020 рік, проекти штатного розпису дирекції Фонду на 2021 рік схвалено рішенням наукової ради Фонду у відповідності до п.п.4.3.10 п.4.3 зазначеного Положення 11 грудня 2020 року (а.с.73-76).

Згідно протоколу №8 засідання Наукового комітету Національної ради України з питань розвитку науки і технологій від 16 грудня 2020 року погоджено надіслані Фондом проекти структури дирекції Фонду, штатного розпису на 2020 рік, та штатного розпису на 2021 рік (а.с.89,90 т.1).

Установлено, що на підставі вимог Положення про дирекцію та з урахуванням рішення Наукового комітету Національної ради України з питань розвитку науки і технологій, виконавчим директором Фонду і було видано наказ від 17 грудня 2020 року № 60 «Про затвердження і введення вдію структури Національного фонду досліджень України», яким затверджено і введено в дію з 18 грудня 2020 року структуру Національного Фонду досліджень України.

Отже, оспорюваний наказ видано у суворій відповідності до Положення про Національний Фонд досліджень з дотриманням визначеного ним порядку та на підставі якого у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці.

Згідно із частиною 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин 1-3 статті 49-2 КЗпП України про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва іпраці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

Проте, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Установлено, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності та штату працівників, у тому числі і посади позивача.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідачем було незаконно встановлено додаткові кваліфікаційні вимоги до кандидата на посаду заступника виконавчого директора колегія суддів відхиляє.

Так відповідачем розширено кваліфікаційні вимоги до кандидата на посаду заступника виконавчого директора з загальних питань, які полягають в тому, що до посади заступника виконавчого директора загальних питань до кваліфікаційних вимог віднесено: вищу освіту другого рівня (магістр): досвід керівної роботи не менше п`яти років у наукових установах, та/або закладах вищої освіти, та/або органах державної влади або місцевого самоврядування: стаж за основним місцем роботи на посаді наукового (науково-педагогічного) працівника в науковій установі, закладі вищої освіти, науково-технічній організації або на аналогічній посаді на підприємстві, що має науково-технічні підрозділи, не менше п`яти років: науковий ступінь доктора наук або кандидата наук/доктора філософії: вільне володіння державною мовою.

Встановлено що посадовою інструкцією заступника виконавчого директора, затвердженою 12 листопада 2019 року, до завдань та обов`язків за посадою заступника виконавчого директора віднесено, зокрема, організацію, координацію та контроль роботи щодо забезпечення підготовки до укладання договорів про міжнародне науково-технічне співробітництво/партнерство погодження проектів таких договорів, представлення НФДУ у міжнародних відносинах за дорученням виконавчого директора.

У той час як посадовою інструкцією заступника виконавчого директора з загальних питань, затвердженою 18 грудня 2020 року, до завдань та обов`язків за посадою заступника виконавчого директора з загальних питань віднесено, зокрема, організацію, координацію та контроль роботи щодо забезпечення підготовки до укладання відповідно до законодавства цивільно-правових та господарських договорів та здійснення контролю за їх виконанням, погодження проектів договорів, погодження проектів договорів. Які укладаються за результатами процедури публічних закупівель. А також проекти цивільно-правових та господарських договорів, представлення НФДУ тільки в органах виконавчої влади та самоврядування, підприємствах, установах, організаціях за дорученням виконавчого директора.

Відповідно пункту 50 Положення «Про порядок обрання, призначення та звільнення виконавчого директора, його заступників, керівників структурних підрозділів дирекції Національного фонду досліджень України, затвердженої рішенням наукової ради Фонду згідно протоколу № 1 від 25 січня 2019 року у редакції від 16 грудня 2020 року №38, заступником виконавчого директора може бути особа, яка мас досвід керівної роботи не менше п`яти років у наукових установах, та/або закладах вищої освіти, та/або органах державної влади або місцевого самоврядування, мас сталю за основним місцем роботи на посаді наукового (науково-педагогічного) працівника в науковій установі, закладі вищої освіти, науково-технічній організації або на аналогічній посаді на підприємстві, що мас науково-технічні підрозділи не менше п`яти років, має науковий ступінь доктора наук або кандидата наук/доктора філософії, вільно володіє державною мовою (а.с.141-147 т.1).

Тобто, вакантна посада заступника виконавчого директора з загальних питань передбачає обов`язкову наявність такої кваліфікаційної вимоги до особи, яка призначається на таку посаду як наявність наукового ступеня доктора наук або кандидата наук/доктора філософії.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками районного суду про недоведеність матеріалами справи того, що позивач відповідає кваліфікаційним вимогам до особи, яка призначається на посаду заступника виконавчого директора з загальних питань, тому відповідач не мав можливості запропонувати йому дану вакантну посаду.

Відмовившись від запропонованих відповідачем вакантних посад позивач своєю заявою від 12 січня 2021 року у зв`язку з попередженням про звільнення та відповідно до положень колективного договору НФДУ просив надати 5 год. робочого часу на тиждень із збереженням заробітної плати для пошуку нової роботи. Пошук роботи здійснюватиметься один раз в тиждень в останній робочий день відповідного тижня (а.с. 154 т.1).

У зв`язку з чим наказом від 14 січня 2021 року № 11-к/тр позивачу забезпечено право на пошук нової роботи у період з 12 січня по 11 березня 2021 року шляхом надання вільного часу протягом 5 годин щоп`ятниці, із збереженням заробітної плати (а.с. 155 т.1).

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, установивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що роботодавець дотримався вимог ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України щодо персонального попередження працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, запропонував усі вакантні посади, на яких позивач міг працювати з урахуванням його кваліфікації та досвіду роботи та згідно з нормами чинного законодавства про працю та положеннями колективного договору правомірно звільнив позивача з посади заступника виконавчого директора 12 березня 2021 року відповідно до наказу від 11 березня 2021 року № 65-к/тр.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: