Справа № 462/1158/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

при секретарі судових засідань: Каралюс Т.Р.,

за участі:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката: Крета О.І.,

відповідача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката: Кінаша З.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання колишньої непрацездатної дружини, суд

в с т а н о в и в :

представник позивача ОСОБА_1 адвокат Крет О.І. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить припинити стягнення аліментів на утримання колишньої непрацездатної дружини у розмірі 1/7 частини всіх доходів. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 08.11.2021 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова шлюб між сторонами розірвано, постановою Львівського апеляційного суду від 28.06.2022 року постановлено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/7 частини всіх доходів. Однак, вважає, що підстави для стягнення аліментів відсутні, так як відповідач до укладення шлюбу із позивачем не повідомляла про своє захворювання та інвалідність та таким чином приховала це до шлюбу.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.02.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження.

Відповідач подала суду відзив, у якому позовні вимоги заперечила та вказала, що позивачу достеменно було відомо про її інвалідність до укладення шлюбу, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

У поданій відповіді на відзив позивач підтримав викладене у позові та наполягав, що йому було невідомо про хворобу відповідача до укладення шлюбу із нею.

Відповідач подала суду заперечення, у якому підтримала викладене у відзиві на позов та просила відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити позов, наполягали на тому, що про хворобу відповідача позивач дізнався лише після укладення шлюбу.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечили позовні вимоги та обставини, викладені стороною позивача, наполягали, що позивачу достеменно було відомо про інвалідність позивача до укладення шлюбу.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні у своїх показаннях зазначила, що позивач є її сином, допомагає їй матеріально. Вказала, що їй відомо про те, що до укладення шлюбу між сторонами відповідач не повідомляла її сину про свою хворобу та групу інвалідності, а тому візуальних ознак її хвороби не було видно.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні у своїх показаннях вказала, що є мамою відповідачки, яка є інвалідом другої групи з 1999 року та є непрацездатною. Зазначила, що позивачу було достеменно відомо про хворобу її доньки, так як ОСОБА_2 у присутності свідка та чоловіка свідка /батька відповідача/ до укладення шлюбу між сторонами у 2008 році, на день народження доньки 01 лютого повідомляла позивача про свою хворобу, позивач купував квитки на потяг на ім`я відповідачки на пільгових умовах.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законом або договором.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 08.11.2021 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 20 вересня 2008 року, міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2797, розірвано /а.с.11-12/.

Згідно довідки серії ЛВА -1 004466 ОСОБА_6 , 1983 року народження, присвоєно безтерміново другу групу інвалідності з дитинства, безтерміново. Висновок про умови та характер праці непрацездатна /а.с.10/.

Відповідно до копії виписки із медичної карти хворого від 30.08.2021, ОСОБА_2 , 1983 року народження, у зв`язку із основним захворюванням рекомендовано спостереження офтальмолога два рази в рік, стаціонарне лікування один раз в рік, непрацездатна /а.с. 5/.

Як вбачається із матеріалів справи, 15.07.2022 року Залізничним районним судом м. Львова видано виконавчий лист на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 28.06.2022 року про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання колишньої непрацездатної дружини ОСОБА_2 у розмірі 1/7 частини всіх видів його заробітків щомісячно, починаючи з 12.10.2021 року, до поновлення її працездатності або реєстрації шлюбу /а.с.9/.

Відповідно до положень ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Згідно ч.1, 2 ст. 76 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 82 Сімейного кодексу України право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин. Якщо після припинення права на утримання виконання рішення суду про стягнення аліментів буде продовжуватися, всі суми, одержані як аліменти, вважаються такими, що одержані без достатньої правової підстави, і підлягають поверненню у повному обсязі, але не більш як за три роки. Право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. Право одного з подружжя на утримання припиняється у випадках, передбачених статтями 83, 85, 87 і 89 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 3 ч.1 та ч.2 ст. 83 Сімейного кодексу України рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу. Положення цієї статті поширюються і на осіб, у яких право на аліменти виникло після розірвання шлюбу.

Суд критично оцінює покликання сторони позивача на копію актового запису про шлюб №27997 від 20.08.2008 року як на доказ того, що до укладення шлюбу йому було невідомо про хворобу відповідачки та її інвалідність, оскільки, на переконання суду, запис про відмову сторін від добровільного медичного обстеження не свідчить про те, що відповідач приховала свою хворобу від позивача до укладення з ним шлюбу та під час реєстрації такого.

Крім цього, при зверненні до суду позивач покликається на постанову Львівського апеляційного суду від 28.06.2022 року, якою стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання колишньої непрацездатної дружини ОСОБА_2 у розмірі 1/7 частини всіх видів його заробітків щомісячно, починаючи з 12.10.2021 року, до поновлення її працездатності або реєстрації шлюбу.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, даною постановою Львівського апеляційного суду від 28.06.2022 року встановлено, що у контексті зазначеного та відповідних норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що позивачка має право на утримання після розірвання шлюбу, оскільки незважаючи на те, що правова підстава (інвалідність) виникла у неї не за час шлюбу чи після розірвання такого, відповідне право вона може реалізувати виключно після укладення шлюбу, тобто набуття статусу дружини, при цьому остання потребує матеріальної допомоги і її колишній чоловік, який знав про її захворювання та можливі наслідки, може таку надавати, протилежного судом не встановлено.

Також, постановою Львівського апеляційного суду від 28.06.2022 року встановлено, що інвалідність (непрацездатність), як медичний висновок, позивачці встановлена ще до її одруження із відповідачем, про що останньому було відомо, доказів та доводів протилежного останній не наводить.

Таким чином, стороною позивача не надано суду належних та достатніх доказів того, що позивачу не було відомо про інвалідність відповідача до реєстрації шлюбу і після початку спільного життя у шлюбі, яку їй було присвоєно ще у 1999 році, та таке спростовано постановою Львівського апеляційного суду від 28.06.2022 року.

З`ясувавши характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), можливості порушення прав позивача та його захист в обраний ним спосіб; чи є відновлення становища, що існувало до можливого порушення права, тим правовим способом, що не лише ефективно захистить цивільний інтерес позивача, а й буде адекватним та пропорційно збалансованим з негативними наслідками для відповідача, з`ясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку долученим доказам та показанням свідків у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необґрунтованість позову, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що у задоволенні позову відмовлено повністю, відповідач не подала докази про розмір витрат у зв`язку із розглядом справи, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат між сторонами.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 82, 83 Сімейного Кодексу України, суд

у х в а л и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання колишньої непрацездатної дружини - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або у строки та порядку, передбаченому ст. 354, 355 ЦПК України.

Текст судового рішення складений 05 липня 2023 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.