Справа № 354/6/23
Провадження по справі № 2/354/213/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 квітня 2023 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний будинок вона набула в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину від 22.10.2008 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. У вказаному будинку зареєстрований також колишній чоловік її дочки ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_2 , який з листопада 2011 року після припинення шлюбних відносин із дочкою позивачки у будинку не проживає і там відсутні будь-які його речі. Із врахуванням наведеного, зважаючи на те, що відповідач у добровільному порядку залишив спірне житло, понад 11 років не проживає у будинку та не цікавиться ним, не несе витрат по його утриманню, позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25.01.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.03.2023 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві та просить позов задовольнити. Вказала, що вона проживає у спірному будинку та повністю несе всі витрати по утриманню даного майна. Відповідач ОСОБА_2 є колишнім чоловіком її дочки ОСОБА_4 , шлюб між ними розірвано згідно рішення Яремчанського міського суду від 24 листопада 2011 року, ще до розлучення відповідач у добровільному порядку залишив житло, не проживає у будинку та не користується ним, і там відсутні будь-які його речі. З листопада 2011 року відповідач жодного разу у будинок не навідувався, не приймає часті у вихованні сина та не бачиться із ним. Її донька з кінця 2011 року проживала у фактичних шлюбних стосунках із іншим чоловіком, з яким 14 червня 2022 року зареєструвала шлюб та має двох спільних дітей. Таким чином, реєстрація місця проживання відповідача у належному їй на праві власності будинку перешкоджає їй розпоряджатися цим будинком, а також позбавляє її можливості оформити соціальну допомогу для малозабезпеченої сім`ї та отримати субсидію. Ніяких домовленостей чи договорів щодо користування спільним будинком між сторонами не укладалося. Зважаючи на те, що вона жодних перешкод відповідачу у користуванні спірним будинком не чинить, останній з власної волі залишив житло та не проживає у будинку понад 11 років без поважних причин, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.Проти заочного розгляду та постановлення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився не повідомивши причин неявки, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позов не подавав.

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показав, що проживає по сусідству із позивачем. Колишній зять ОСОБА_1 понад десять років у будинку по АДРЕСА_1 не проживає, її донька має другого чоловіка з яким виховує спільних дітей. Зазначив, що кожного дня проходить повз спірне будинковолодіння, деколи буває в гостях, відповідача там за останні роки ніколи не бачив, де він проживає йому невідомо, але в будинку відсутні будь-які його речі.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що він товаришує із чоловіком позивачки. Йому відомо, що у будинку по АДРЕСА_1 проживає донька ОСОБА_1 зі своїм новим чоловіком та дітьми, а її колишній чоловік відсутній вже понад десять років, у будинку він не проживає з часу розлучення, до сина не приїжджає.

Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що позивач у справі є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Наведене підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 жовтня 2008 року, посвідченим державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори Мотрук Н.Д., за реєстром №1737 відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її дочка ОСОБА_1 . Спадщина на яку видане дане свідоцтво складається із житлового дерев`яного будинку, житловою площею 36,1 кв.м., загальною площею 82,3 кв.м., зазначеного в плані літерою «А», що знаходиться в АДРЕСА_1 з господарськими будівлями: «Б» -сарай, «В» - літня кухня, «Е» - вбиральня, №1 огорожа, який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Яремчанською державною нотаріальною конторою 08 грудня 1987 року за реєстром №953 та зареєстрованого в Коломийському МБТІ 04 квітня 1995 року за №41 в реєстрову книгу №Д1.

Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_1 відповідно до рішення обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 07.09.2009 року, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно 23771276 від 07.09.2009 року.

Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Яремчанської міської ради №12/2257 від 28.12.2022 року у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстрація якого за вказаною адресою проведена 02.09.2010 року.

Факт реєстрації відповідача у спірному будинку підтверджується також записами у будинковій книзі на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24.11.2011 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 розірвано, присвоєно позивачу дошлюбне прізвище- ОСОБА_11 .

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 14.06.2022 року Яремчанським відділом РАЦС у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонаольного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ОСОБА_4 14.06.2022 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_12 .

Як вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов від 29.12.2022 року, складеного депутатом Яремчанської міської ради у житловому будинку по АДРЕСА_1 проживають позивач ОСОБА_1 а також її дочка ОСОБА_4 , внук- ОСОБА_7 , внучка ОСОБА_13 , внук ОСОБА_9 та відповідач ОСОБА_2 . Зі слів ОСОБА_1 її колишній зять ОСОБА_2 вже більше десяти років не проживає за вказаною адресою.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до вимог ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до вимог ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Частинами другою-третьою ст.64 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У частині першій статті 402 ЦК України вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

У постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у вказаному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який вселився та проживав у даному будинку на прорвах члена сім`ї власника, проте з 2011 року за місцем реєстрації не проживає, договору з власником про порядок проживання та утримання будинку останній не укладав та вибув з будинку за власним волевиявленням. Відповідач не здійснює оплату комунальних послуг за вказаною адресою, його особисті речі у приміщенні будинку відсутні. Будь-яких доказів про поважність причин відсутності відповідача у вказаному будинку чи наявності перешкод у користуванні житлом суду надано не було.

Відтак, суд приходить до переконання, що відповідач втратив право користування спірним житловим будинком, оскільки він вже не є членом сім`ї власника будинку, понад десять років не проживає у спірному будинку, виселившись з нього добровільно та не маючи наміру проживати в ньому, а тому право ОСОБА_2 на користування чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною шостою ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

За вказаних обставин суд вважає, що позивачем доведено факт непроживання відповідача у житловому будинку по АДРЕСА_1 понад десять років без поважних причин, а тому суд приходить до висновку, що порушене право власника будинку підлягає захисту шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 992,40 грн. сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.1, 4, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.405 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням-задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992(дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп. сплаченого судового збору.

Копію рішення направити учасникам справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 19 квітня 2023 року.

Головуючий суддя: Т.Л. Ваврійчук