КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2863/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Даньшиної І.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року та на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року та апеляційну скаргуОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та стягнення моральної шкоди, -

установив:

ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 квітня 1990 року сторони зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року.

18 січня 2006 року на позивача зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна.

24 червня 2017 року зареєстровано право власності позивача на автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Як вказує позивач йому відповідачкою чиняться перешкоди в користуванні вищевказаною квартирою, а його звернення до органів поліції бажаних результатів не надали і він не може потрапити до квартири та не може користуватись автомобілем.

З урахуванням заяви про зміну предмета позову, позивач просив суд, усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом: вселення позивача в квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідачку надати позивачу комплект ключів від вхідних дверей та не чинити перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Усунути перешкоди у користуванні автомобілем MITSUBISHI OUTLANDER, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , зокрема шляхом: зобов`язання відповідачки, передати позивачу оригінал свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 на автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 ; встановити наступний порядок користування автомобілем MITSUBISHI OUTLANDER, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 : перший місяць після набрання законної сили рішення суду передати автомобіль у користування позивача, наступний місяць за попереднім передати автомобіль у користування відповідачці та в подальшому користуватися автомобілем почергово з передачею майна щомісяця один одному.

Стягнути з відповідачки на користь позивача моральну шкоду у розмірі 15000 грн., яка виражається в душевних стражданнях із-за неможливості користуватись квартирою, хвилюванні щодо неможливості утримувати квартиру.

Стягнути із відповідачки на користь позивача суму сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу в сумі 11500 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року, позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 грн. - моральної шкоди, 635,6 грн. - судового збору та 4600 грн. - правничої допомоги.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року, відмовлено ОСОБА_1 у стягненні на її користь з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим в цій частині, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відмовляючи скаржнику у задоволенні позовних вимог з приводу усунення перешкод у користуванні автомобілем, суд першої інстанції прийняв до уваги лише покази свідка - ОСОБА_3 , яка повідомила про те, що з листопада 2021 року автомобіль перебуває у її володінні та користуванні і був переданий їй саме відповідачем, разом із оригіналом свідоцтва про реєстрацію, про що, як вказує суд першої інстанції, скаржнику було відомо.

Разом з тим, показання свідка - ОСОБА_3 в частині перебування у її фактичному володінні та користуванні автомобіля та оригіналу свідоцтва про реєстрацію з листопада 2021 року, не є допустимими та достатніми доказами по справі.

Апелянт вважає, що показання свідка - ОСОБА_3 є необ`єктивними і обґрунтовано не повинні були братися до уваги судом першої інстанції, оскільки свідок є рідною дочкою відповідача, працює бухгалтером в її компанії та відповідно перебуває на її матеріальному утриманні, при цьому не спілкується із скаржником в силу його неприязних відносин з відповідачем, викликаних припиненням шлюбу.

Також зазначає, що автомобіль є цінною річчю, а тому його передача відповідачем у користування свідку - ОСОБА_3 мала б вчинятися за наявності письмової згоди другого з подружжя тобто скаржника.

У свою чергу, скаржник не надавав жодної згоди, а тим більше письмової, на передачу у користування відповідачем автомобіля свідку - ОСОБА_3 .

Матеріали справи не містять письмової згоди скаржника, а відповідачем не доведено отримання будь-якої згоди (ні усної, ані письмової), що вказує на порушення останнім права спільної сумісної власності та залишення поза увагою судом першої інстанції цієї обставини при дослідженні матеріалів справи та ухвалення рішення.

Вважає, що якщо навіть припустити факт передачі відповідачем свідку - ОСОБА_3 у володіння і користування автомобіль, це ніяким чином не означає і не свідчить про припинення відповідачем порушення права спільної сумісної власності в частині користування автомобілем.

При розгляді даної справи та ухваленні рішення в частині усунення перешкод у користуванні автомобілем, суд першої інстанції не врахував та/або не надав оцінки:

- обставинам, встановленим рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 червня 2021 року по справі №754/5805/2, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року;

- довідці Оболонсысого УП ГУНП у м. Києві про результати перевірки матеріалів ІТС ІПНП №17163 від 03 квітня 2021 року зі змісту якої є очевидним, що автомобіль знаходиться у користуванні відповідача;

- відзиву відповідача від 20 жовтня 2021 року на позовну заяву скаржника, у якому відповідач відзначає на тому, що «.... повернула собі авто для користування, про що ОСОБА_2 написав заяву до поліції »;

- відсутності у матеріалах справи письмової згоди скаржника, на передачу у користування відповідачем автомобіля свідку - ОСОБА_3 ;

- відсутності документального підтвердження переходу права володіння та користування автомобілем до свідка - ОСОБА_3 ..

Просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, зокрема усунути перешкоди в користуванні автомобілем MITSUBISHI OUTLANDER, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 шляхом: встановлення наступного порядку користування автомобілем MITSUBISHI OUTLANDER, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 (Автомобіль): впродовж 5 (п`яти) календарних днів від дати набрання законної сили рішенням суду, передати Автомобіль у користування ОСОБА_2 на термін в 30 (тридцять) календарних днів.

З моменту спливу вказаного терміну, Автомобіль передається у користування ОСОБА_1 на аналогічний термін в 30 (тридцять) календарних днів.

В подальшому, користуватися Автомобілем почергово, зокрема передавати його один одному за актом приймання - передачі через кожні 30 (тридцять) календарних дні.

Разом із Автомобілем передавати один одному оригінал свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 на автомобіль MITSUBISНI OUTLANDER, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , основний комплект ключів та пульт сигналізації.

Встановити порядок несення витрат на періодичне технічне обслуговування автомобіля MITSUBISНI OUTLANDER, 2013 року випуску, державний номерний знак № НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 шляхом несення сторонами в рівних частинах.

Розмір витрат та необхідність їх здійснення визначається за тарифами (розцінками) офіційної станції технічного обслуговування, відповідно до регламенту технічного обслуговування автомобіля.

Витрати, які не пов`язані з періодичним технічним обслуговуванням у тому числі, що виникли в результаті ДТП тощо, несе сторона, у володінні якої на час утворення таких витрат перебував автомобіль.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12000 грн. - моральної шкоди та 10000 грн. - правничої допомоги та витрати по оплаті судового збору у розмірі 2300 грн.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала відзив, обґрунтовуючи його тим, що вимоги позивача є необґрунтованими, адже встановлення спільного режиму користування автомобілем неможливе, виходячи з того, що сторони припинили спільне проживання і ведення спільного побуту, їх стосунки на даний час є конфліктними і можуть розглядатись як такі, що унеможливлюють досягнення згоди з приводу користування спільним автомобілем.

Наявність конфліктних відносин не заперечується і самим позивачем, що свідчить про обрання ним неефективного способу захисту, який не призведе до кінцевої мети.

Звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_3 надавала пояснення та була повідомлена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання.

Позивачем не було спростовано показання свідка.

Жодних заперечень позивачем не було заявлено.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що у процесі розгляду справи позивачу достовірно було відомо, що спірний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на цей автомобіль перебувають у свідка ОСОБА_3 , а не у відповідача.

Доводи скаржника, що автомобіль повинен був переданий у користування за його письмовою згодою, оскільки автомобіль є спільною власністю позивача та відповідача, не заслуговує на увагу, оскільки для керування автомобілем не потрібно укладення будь-якого договору.

Спільна дочка сторін може користуватися їхнім спільним автомобілем без укладення будь-якого договору, так як їй було передано реєстраційний документ на автомобіль.

Щодо відшкодування моральної шкоди, зазначила, що позивачем не було зазначено та надано жодних належних та допустимих доказів того, які саме втрати немайнового характеру ним понесено, оскільки він самостійно передав автомобіль дружині, а потім доньці.

Просила відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року.

В свою чергу ОСОБА_1 також подала апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд розглянув позовну вимогу про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням (квартирою) АДРЕСА_2 шляхом вселення, за відсутності предмета спору, адже як до прийняття судового рішення, так і після його прийняття позивач вільно, без жодних перешкод зі сторони відповідача користувався житловим приміщенням (квартирою) АДРЕСА_1 .

Звертає увагу, що з боку позивача, під час кожного приходу до квартири вчиняється відносно відповідачки моральний та психологічний тиск, що спричиняє їй моральні страждання.

Задовольняючи дану позовну вимогу, суд виходив лише з одноразового звернення позивачем 22 липня 2021 року до органів поліції, яке з його слід бажаного результату не дало і він не може потрапити до квартири для проживання.

Жодних інших доказів, які в своїй сукупності свідчили б про наявність перешкод у користуванні спірною квартирою матеріали справи не містять.

Позовна заява містить вимогу про вселення позивача до спірної квартири, проте, дана вимога є безпідставною, адже позивачем самостійно без жодного примусу було змінено місце проживання.

Жодного рішення, яке б свідчило про примусове виселення позивача зі спірної квартири немає.

Крім цього, зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди прийняте у відсутність належних та допустимих доказів.

Просила, скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його позовних вимог.

Також, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу і на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що 26 жовтня 2021 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, в якій просила судові витрати покласти на ОСОБА_2 .

В процесі розгляду справи ОСОБА_1 було змінено представника у судовому процесі та підписано Договір про надання правової допомоги від 21 липня 2022 року з АО «АЛТЕКСА».

Представником відповідача на виконання вимог ч.8 ст.141 ЦПК України було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Судом першої інстанції не було враховано, що розмір понесених відповідачем витрат на правничу допомогу визначений договором у вигляді фіксованої суми та не залежить від обсягу послуг та витраченого представником відповідача часу.

Крім того, Договір про надання правової допомоги містить відомості відносно вартості роботи адвоката, зокрема вказано, що одна година роботи адвоката становить - 2500 грн., за межами офісу - 4000 грн.

Проте, згідно умов Договору про надання правової допомоги та додатків до нього, сторони погодили, що гонорар встановлюється у фіксованому розмірі без прив`язки до кількості витраченого часу, але за домовленістю може бути збільшений в залежності від настання певних подій: тривалого розгляду справи у часі, кількості виїздів до суду у судові засідання.

В межах цієї справи розмір гонорару встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником відповідача, а отже є визначеним.

Просила скасувати додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

Свої відзиви на апеляційні скарги ОСОБА_1 подав ОСОБА_2 .

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року зазначив, що в частині задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомив, що позивач приблизно осінню 2021 року приходив до спірної квартири з двома поліцейськими, однак, відповідачка не впустила позивача до квартири з тих причин, що відповідачка боїться позивача.

Свідчення свідка повністю узгоджуються та відповідають меті звернення позивача до поліції, зокрема щодо усунення перешкод у користуванні квартирою, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією заяви у поліцію від 22 липня 2021 року, талоном - повідомленням єдиного обліку №42605 про прийняття та реєстрацію цієї заяви та поясненнями, наданими позивачем.

Іншим доказом того, що ОСОБА_1 все ж таки змінила вхідний замок та чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою є справа №754/5805/21.

Повідомлена відповідачем підстава для видачі обмежувального припису є особистим свідченням їх зміни відповідачем, оскільки якби це було не так, питання вільно потрапити у квартиру не ставилося б в залежність від необхідності зламувати замки, маючи ключі від дверей.

Про чинення відповідачкою перешкоди у користуванні спільним майном, у тому числі і квартирою, а також про застосування позивачем порядку досудового врегулювання спору свідчать і направлені на адресу відповідача пропозиції щодо встановлення тимчасового порядку користування майном від 30 травня 2021 року та від 09 липня 2021 року, які залишені відповідачкою без уваги.

Зазначає також, що суд першої інстанції хоча і частково проте виправдано задовольнив вимогу позивача про стягнення моральної шкоди.

Моральна шкода, яка спричинена відповідачем полягає у душевних стражданнях з приводу неможливості користуватися квартирою, хвилювань щодо неможливості її утримувати, а також хвилювань з приводу можливого погіршення стану квартири та можливої відповідальності у зв`язку із цим, яка передбачена умовами кредитної угоди №2 від 17 травня 2005 року про пільгове довготермінове кредитування житлового будівництва та іпотечного договору від 11 липня 2005 року.

Крім того, завдає значних душевних страждань та хвилювань позивачу та обставина, що відповідачка не бажала мирним шляхом вирішувати спір щодо усунення перешкод у користуванні майном.

Позивач змушений витрачати час на пошук адвоката, проведення з ним перемовин, надання документів, приймати участь у судах тощо.

Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року залишити без задоволення.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року, зазначив, що матеріали справи не містять заяви відповідача про надання суду першої інстанції протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів понесених ним витрат на правничу допомогу, що вказує на невиправданість його доводів та обґрунтованість вимог апеляційної скарги.

Крім того, заява відповідача про ухвалення додаткового рішення не містить поважності причин неможливості подати докази понесених ним витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів у справі та клопотання про поновлення строку для подання.

Вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи скаржнику у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу вірно застосував норми процесуального права, зокрема положення ч.8 ст.141 ЦПК України.

Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Судом встановлено, що 28 квітня 1990 року сторони зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року.

18 січня 2006 року на позивача зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна.

24 червня 2017 року зареєстровано право власності позивача на автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Допитана судом свідок: ОСОБА_3 в своїх показаннях зазначила, що вона є рідною дочкою сторін по справі.

Її батько добровільно залишив квартиру вказавши при цьому, що він починає нове життя з іншою жінкою.

Ключі від квартири батько має, замків на вхідних дверях квартири ніхто не міняв.

Автомобіль про який йдеться в позові перебуває в користуванні даного свідка приблизно з листопада чи грудня 2021 року, а також у даного свідка знаходиться свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Свідок ОСОБА_4 у своїх показаннях зазначив, що він є чоловіком ОСОБА_3 і зятем для сторін.

Зі слів даного свідка позивач приблизно осінню 2021 року приходив до спірної квартири з двома поліцейськими, однак, відповідачка не впустила позивача до квартири з тих причин, що відповідачка боїться позивача.

У свою чергу поліцейські, які прийшли з позивачем відмовили позивачу в фіксації факту його не допуску до спірної квартири.

Що ж до спірного автомобіля, то автомобілем приблизно з листопада-грудня 2021 року користується свідок ОСОБА_3 про що позивач знає і автомобіль зберігається в орендованому за усною домовленістю гаражі за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та усуваючи ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення останнього у вказану квартиру, суд першої інстанції застосував положення Глави 23 ЦК України, яка регулює загальні положення про право власності а також виходив з наявних в матеріалах доказів та показань свідків.

На підставі здобутих у справі доказів, можна дійти висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про вчинення перешкод у користуванні спірною квартирою є доведеними.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1, ч.4 - ч.7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події.

У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З урахуванням вищезазначених норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Одночасно, суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що вимога ОСОБА_2 про зобов`язання відповідачки надати позивачу комплект ключів від вхідних дверей і не чинити цим перешкоди в користуванні квартирою задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано, а судом не здобуто належних та допустимих доказів, які б свідчили, що стороною відповідача замінено замки на вхідних дверях спірної квартири або стороною відповідача відібрано у сторони позивача ключі від замків на вхідних дверях спірної квартири.

Вірним є і висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3000 грн.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

По справі достовірно встановлено, що зі сторони відповідача мало місце порушення прав позивача на користування спірною квартирою.

Враховуючи ступінь вини відповідача, відносини між колишнім подружжям, тривалості страждань та негативних наслідків, які настали для позивача у зв`язку з порушенням права власності, визначений судом розмір моральної шкоди є обґрунтованою та достатньою сатисфакцією порушених прав позивача.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні автомобілем шляхом зобов`язання відповідачки, передати позивачу оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль та встановлення порядку користування цим автомобілем саме між позивачем і відповідачкою, оскільки по справі достовірно встановлено, що на час звернення до суду із даним позовом та на час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, спірним автомобілем користується донька сторін - ОСОБА_3 .

Вимог до ОСОБА_3 - ОСОБА_2 не пред`являв, в якості співвідповідача до участі у справі залучити не просив.

Відповідно до ч.1 - 4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, правові підстави для усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні автомобілем шляхом зобов`язання відповідачки, передати позивачу оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль, відсутні.

Щодо перегляду додаткового рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року, слід зазначити наступне.

Так, відмовляючи в задоволенні заяви про стягнення судових витрат, поданої адвокатом Романцовою Т.В. від імені ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог ст.137 ЦПК України і ч.8 ст.141 ЦПК України, заявником не надано детального опису вартості (розрахунків) робіт (наданих послуг) виконаних/наданих адвокатським об`єднанням, що в свою чергу позбавило суд можливості вирішити питання про відшкодування судових витрат стороні відповідача пропорційно розміру позовних вимог у задоволенні яких відмовлено.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно ч.1 і ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч.1 ст.246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, оплатне надання відповідачці правничої допомоги здійснювалось АО «Алтекса», що підтверджується: укладеними між відповідачем і АО «Алтекса» договором про надання правової допомоги від 21 липня 2022 року та укладеними 21 липня 2022 року додатковими угодами №1 і №2 до договору про надання правової допомоги від 21 липня 2022 року, складеним 16 грудня 2022 року звітом про надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 21 липня 2022 року з переліком робіт/послуг, меморіальним ордером №@2РL520951 від 15 грудня 2022 року на суму 15000 грн.

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, а також про відмову у задоволенні заяви про стягнення судових витрат, поданої адвокатом Романцовою Т.В. від імені ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи не містять детального опису вартості (розрахунків) робіт (наданих послуг) виконаних/наданих адвокатським об`єднанням, як того вимагає ст.137 ЦПК України.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Викладені в апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, викладені в рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року та додатковому рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення. Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 18 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба