ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» липня 2023 року

м. Харків

справа № 953/3175/23

провадження № 22ц/818/1122/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Волобуєва О.О.

учасники справи:

заявниця ОСОБА_1 , представниця заявниці ОСОБА_2 ,

заінтересована особа ОСОБА_3 , представник заінтересованої особи ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 травня 2023 року в складі судді Колесник С.А.

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_3 з 19 жовтня 2019 року перебували у шлюбі, який розірвано заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 березня 2023 року. Від шлюбу мають сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та мешкає разом з нею.

Вказала, що під час спільного проживання з ОСОБА_3 він постійно погрожував їй фізичним насильством, висловлювався нецензурною лайкою, принижував її та членів її родини. Постійне домашнє насильство з боку ОСОБА_3 стало підставою розірвання їх відносин. Втім ОСОБА_3 не залишає її та членів її родини у спокої. Весь час переслідує її, приїжджає до місця її проживання та вчиняє сварки з погрозами. ОСОБА_3 постійно пише SMS повідомлення з погрозами їй та дитині, а також іншим членам її родини.

Зазначила, що з приводу дій ОСОБА_3 зверталась до поліції, та щодо нього складено три протоколи про адміністративне правопорушення за статтею 173-2 КУпАП. Київським районним судом м. Харкова тричі притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за домашнє насильство.

Вказала, що вона і її дитина ОСОБА_5 є особами, які зазнали домашнього насильства. Щоб забезпечити дієвий та ефективний захист від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї та дитини необхідно застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний припис.

Просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 на строк до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

заборонити ОСОБА_3 перебувати поряд з місцем проживання ОСОБА_1 та її дитини ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ;

обмежити спілкування ОСОБА_3 з постраждалою дитиною ОСОБА_5 ;

заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні перемови з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково; видано обмежувальний припис строком на 3 місяці стосовно ОСОБА_3 , заборонено ОСОБА_3 вести листування, телефонні перемови з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, в іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в частині задоволення вимог, а саме щодо заборони йому вести листування, телефонні перемови з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні такої вимоги; в іншій частині рішення суду залишити без змін; вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки доказам у справі, не врахував того, що чинною щодо нього є лише одна постанова суду про притягнення його до відповідальності за домашнє насильство, яка винесена через листування, що стало підставою для ухвалення рішення у цій справі. Це листування відбулось 17 листопада 2022 року, тобто за півроку до ухвалення рішення суду і вже втратило свою актуальність. Він вибачився за такі дії, поніс покарання та пояснив, що у той час піддався емоціям через систематичну заборону спілкуватися з дитиною. Після 17 листопада 2022 року будь-яких повідомлень агресивного характеру та погроз в бік заявниці не було. Заборона листування, телефонних перемов та контактів із ОСОБА_1 перешкоджає йому у спілкуванні з сином.

09 червня 2023 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначила, що судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права. Обставини справи з`ясовано в повному обсязі. Апеляційна скарга не відповідає дійсним обставинам справи. Акцентувала увагу суду на тому, що погрози через SMS-повідомлення датовані також 23 листопада 2022 року та 27 листопада 2022 року. Разом з відзивом надала до суду аудіозапис розмов між нею та ОСОБА_3 , що на її думку, підтверджує, що поведінка ОСОБА_3 не змінилася. Вважала, що існує реальна загроза продовження домашнього насильства зі сторони ОСОБА_3 .

В суді апеляційної інстанції кожна із сторін наполягала на своїй правовій позиції. Так, ОСОБА_3 вважав, що в його діях щодо колишньої дружини немає ознак насильства, тому підстав для застосування до нього обмежувального припису, а саме, заборони листування, телефонних перемов та контактів із ОСОБА_1 , немає. Це перешкоджає йому у спілкуванні з сином. В свою чергу ОСОБА_1 та її представниця навпаки вважали, що той обмежувальний припис, який застосований судом, зашкодить ОСОБА_3 продовжити або повторно вчинити домашнє насильство. Разом з тим підтвердили, що ОСОБА_3 після ухвалення судового рішення неправомірних дій щодо неї не вчиняв. Є рішення служби у справах дітей, яким встановлено час побачення ОСОБА_3 з дитиною. Він його дотримується. Проте, його спілкування з ОСОБА_1 за телефоном шкодить її психічному стану. Однак, таких доказів в суді апеляційної інстанції вона не надала.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити, рішення суду в оскаржуваній частині скасувати.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що враховуючи високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо ОСОБА_1 , для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис строком на три місяці в частині заборони йому вести листування, телефонні перемови з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 19 жовтня 2019 року перебували у шлюбі, який розірвано заочним рішенням Орджонікідзевського районного суд м. Харкова від 21 березня 2023 року (а. с. 41-44).

Від шлюбу мають сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає разом з матір`ю (а. с. 49).

З наданих ОСОБА_1 скриншотів SMS-листування від 17, 23, 27 листопада 2022 року вбачається, що між нею та ОСОБА_3 склалися неприязні стосунки, під час яких він висловлював погрози на адресу її та її родини (а. с. 13-40).

У листопаді 2022 року та грудні 2022 року ОСОБА_1 зверталась до органів поліції із заявами щодо дій ОСОБА_3 , який, на її думку, вчиняв щодо неї домашнє насильство. Зазначила, що ОСОБА_3 телефонує їй, погрожує через месенджери розправою, забрати дитину, а також погрожує її батькам. 07 грудня 2022 року ОСОБА_1 викликала наряд поліції у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 вчинив з нею сварку та погрожував забрати дитину. Щодо ОСОБА_3 складено протоколи про адміністративне правопорушення. Зазначене підтверджується довідкою Головного управління Національної поліції в Харківській області від 15 грудня 2022 року, листами від 01 грудня 2022 року, від 09 грудня 2022 року, талоном-повідомленням єдиного обліку № 002685 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08 грудня 2022 року (а. с. 5-8).

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2022 року у справі № 953/7409/22 ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП та накладено на нього штраф в дохід держави у розмірі 170,00 грн (а. с. 10).

Постановами Київського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2023 року у справах № 953/193/23 та № 953/194/23 ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП та накладено на нього штраф в дохід держави у розмірі 340,00 грн. Однак, зазначені постанови скасовані постановами Харківського апеляційного суду від 02 травня 2023 року та 10 травня 2023 року відповідно.

У постанові суду апеляційної інстанції від 02 травня 2023 року зазначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано, яка шкода заподіяна діями ОСОБА_3 , хоча це прямо випливає з диспозиції частини 1 статті 173-2 КУпАП, тобто фактично об`єктивна сторона правопорушення в протоколі не розкрита. Провадження у справі закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у зв`язку зі збігом строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова суду апеляційної інстанції від 10 травня 2023 року мотивована тим, що жодних відомостей про те, в чому саме виразилося психологічне насильство та які наслідки воно спричинило, у протоколі не наведено, а лише мається констатація абстрактного факту вчинення домашнього насильства. Втім, встановлення та зазначення таких даних є прямим обов`язком органу, який склав протокол, так як правова норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною. Такий формальний та спрощений підхід при складенні протоколу є абсолютно неприпустимим, а обвинувачення слід визнавати неконкретним, таким, що порушує право особи на захист. Крім того, саме по собі висловлення, образ автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП. Ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Проте у даному випадку наявність наслідків дій ОСОБА_3 у виді спричинення шкоди психічному здоров`ю дитині, хоча й відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, втім, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом поза розумним сумнівом, а відтак, ці доводи ґрунтуються на припущеннях, що прямо суперечить статті 62 Конституції України. Жодних висновків спеціаліста або експертних досліджень з цього приводу матеріали справи також не містять. Провадження по справі закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

З пояснень ОСОБА_1 до поліції від 09 квітня 2023 року вбачається, що під час прогулянки з сином виник конфлікт з колишнім чоловіком ОСОБА_3 , який хапав дитину за руки (а. с. 9).

У березні 2023 року ОСОБА_3 звертався до ОСОБА_1 із заявою про мирне врегулювання спору щодо участі у вихованні дитини та до Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради із заявою щодо вирішення спору щодо участі у вихованні дитини (а. с. 80-81, 84-89).

Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2023 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 (а. с. 45).

За місцем роботи ОСОБА_3 характеризується позитивно (а. с. 82, 83).

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести у подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої особи від насильства у сім`ї.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 4, 6, 7, 8, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характер

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Частинами другою, третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Зазначене відповідає висновку, викладеному в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року, справа № 756/3859/19, провадження № 61-11564св19.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 травня 2019 року, від 09 вересня 2020 року у справі № 711/3280/20 (провадження № 61-10780св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 226/511/20 (провадження № 61-9773св20), від 02 грудня 2020 року у справі № 643/7596/19(провадження № 61-22804св19), від 01 листопада 2021 року у справі № 404/2276/21 (провадження № 61-13332св21), від 15 березня 2023 року у справі № 749/737/22 (провадження № 61-2317св23).

Як встановлено судом, між колишнім подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 склались напружені стосунки після припинення шлюбних відносин. Вони не можуть дійти згоди щодо порядку побачень ОСОБА_3 з сином.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 посилалась на вчинення ОСОБА_3 щодо неї та сина насильства, а саме: висловлювання погроз, залякування.

Дійсно, постановою Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2022 року у справі № 953/7409/22 ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП та накладено на нього штраф.

Однак, інших випадків домашнього насильства з боку ОСОБА_3 щодо ОСОБА_1 встановлено не було. Наступні постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за домашнє насильство скасовані судом апеляційної інстанції, оскільки фактів домашнього насильства судом не встановлено. Конфлікт у листуванні від листопада 2022 року, скриншоти якого надані заявницею, вже став підставою для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності та себе вичерпав.

Сам факт неприязних стосунків, небажання зустрічей, неможливість досягти компромісу щодо порядку зустрічей з дитиною не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.

Частково задовольняючи вимоги заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису та забороняючи ОСОБА_3 вести листування, телефонні перемови з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, суд першої інстанції не врахував, що у такий спосіб унеможливлюється спілкування ОСОБА_3 з малолітнім сином, 2020 року народження, який мешкає з ОСОБА_1 та в силу свого віку повністю залежить від неї.

ОСОБА_3 не позбавлений батьківських прав. Фактів насильства з його боку щодо дитини не встановлено. Він має рівні з ОСОБА_1 права на спілкування з сином. Тож застосовані судом заходи обмежують його права як батька та порушують права дитини.

Посилаючись на реальні ризики вчинення насильства з боку ОСОБА_3 до ОСОБА_1 суд першої інстанції не зазначив, що саме стало підставою для встановлення таких ризиків та для висновку про ймовірність продовження та повторного вчинення домашнього насильства.

Як вбачається з матеріалів справи докази, надані ОСОБА_1 на обґрунтування заявлених вимог, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення психологічного насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність конфліктних відносин між колишнім подружжям ОСОБА_6 .

Суд першої інстанції зазначеного не врахував, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 . У зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви в цій частині.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться за рахунок держави.

Пунктом 12-1 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір не справляється за подання заяви про видачу обмежувального припису.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь однієї сторони, а друга звільнена від сплати судового збору.

Отже, оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, заявниця звільнена від сплати судового збору, слід компенсувати ОСОБА_3 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 805,20 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 травня 2023 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису відмовити.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.

Компенсувати ОСОБА_3 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 805,20 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 04 липня 2023 року.