Справа № 211/1739/23
Провадження № 2-о/211/47/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.,

при секретарі Зоріній С.М.,

за участі представника заявника ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа Довгинцівсько-Металургійний відділ у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просив встановити факт, що він постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

На підтвердження своїх вимог заявник ОСОБА_3 зазначив, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 народився у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, Україна, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 . Його мати, ОСОБА_4 , та він постійно проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . в період з 1989 року по 1993 рік.

Він своєчасно не оформив паспорт громадянина України, в нього виникли складнощі в його отриманні. З цього приводу він письмово звернувся до Довгинцівсько-Металургійного відділу у місті Кривому Розі головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. На його звернення надано відповідь вих. №1264-000235-23 від 03.03.20023р., що в разі відсутності документа, який посвідчує належність до громадянства України, йому необхідно надати рішення суду про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. У зв`язку з чим, він змушений звернутися до суду.

В ході розгляду справи представник заявника адвокат Ігнатенко А.Ю. на заяві наполягав та просив її задовольнити.

Представник зацікавленої особи - Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області Маркоза Н.О. проти задоволення заяви не заперечувала.

Суд, вислухавши представників сторін, всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, Україна, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 виданого повторно 08 липня 2022 року ( а.с. 6).

Згідно довідки, виданої Головою вуличного комітету № 30 від 07.02.2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 10).

Заявник ОСОБА_5 звернувся до Довгинцівсько-Металургійного відділу у місті Кривому Розі головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з заявою про видачу паспорту громадянина України. Однак листом заявнику повідомлено, що необхідно звернутися до суду для встановлення юридичного факту проживання (постійного проживання) на території України станом на 24.08.1991 року ( а.с. 5 ) .

Згідно відповіді виконавчого комітету П`ятихатської міської ради на запит начальника відділу Головного Управління ДМС України в Дніпропетровській області № 1264-720/000235-23 від 18.02.2023 року, повідомлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 були зареєстровані з 1989 року за адресою: АДРЕСА_1 та зняті з реєстрації у 1993 році в Кіровоградську область, документально підтверджено.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлені законом.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991.

Вирішуючи питання встановлення належності до громадянства України, слід керуватися, крім Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року, також Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Так, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» регламентовані випадки належності до громадянства України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Пунктом другим цієї норми Закону встановлено, що особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України.

Відповідно до пункту 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до частин першої,другої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба,рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно- проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української PCP на момент набрання законної сиди вироком суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Відповідно до п. 3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Згідно з частиною першою статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно зявнику для отримання паспорта громадянина України.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявник у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації його прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню (аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року, справа № 653/1308/18). Тобто, суд вважає, що наданими заявником документами підтверджується факт постійного проживання ОСОБА_3 до 24 серпня 1991 року у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, а саме на території, яка стала територією України, відповідно до Закону України Про правонаступництво України» та входила на момент проживання заявника до складу Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР). А також наданими доказами підтверджується факт постійного проживання заявника ОСОБА_6 на території України і до теперішнього часу, а тому для набуття громадянства України, зокрема отримання паспорту громадянина України можливо встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року і до теперішнього часу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявник на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) дійсно постійно проживав на території України, а тому наявні підстави для задоволення заяви в порядку, передбаченому ст. ст. 315-319 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст.258, 259, 263, 265, 272, 293, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа Довгинцівсько-Металургійний відділ у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991року.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Суддя: Н. О. Сарат