Дата документу 31.03.2023
Справа № 334/7004/21
Провадження № 2/334/156/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Добрєва М.В.,

за участю секретаря - Кириленко О.М.

представника позивача - Гаврасюк В.Ю.,

представника відповідача - Мазур Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кристалбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання недійсним надання у користування жилого будинку та визнання осіб такими, що втратили право користування жилим будинком, -

ВСТАНОВИВ:

Представник акціонерного товариства «Кристалбанк» звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання недійсним надання у користування жилого будинку та визнання осіб такими, що втратили право користування жилим будинком.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.03.2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого виступає ПАТ «Раффайзен Банк Аваль», правонаступником прав вимоги якого є АТ «Кристалбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/7-02/3901-50.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №014/17-02/3901-50 від 09.03.2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки від 13.03.2006 року з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1339.

Предметом іпотеки за Договором іпотеки є нерухоме майно, а саме жилий будинок загальною площею 339,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці розміром 702 кв.м.

24.05.2017 року між ПАТ «Раффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк», правонаступником якого є АТ «Кристалбанк» був укладений Договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги), відповідно до якого ПАТ «Кристалбанк» набув всіх прав кредитора за кредитними операціями, переданими йому згідно Реєстру відступлених прав вимоги від 25.05.2017 року.

Також, від ПАТ «Раффайзен банк Аваль» до ПАТ «Кристалбанк» були передані права за всіма угодами, укладеними на забезпечення виконання зобов`язання за кредитними операціями.

25.05.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк» був укладений Договір відступлення прав за іпотечними договорами, визначеними в Додатку №1 до нього, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровим № 1497.

Серед інших прав, згаданими вище договорами передано від ПАТ «Раффайзен Банк Аваль» до ПАТ «Кристалбанк» права кредитора:

за кредитним договором №014/17-02/3901-50 від 09.03.2006 року з додатковими угодами до нього, який було укладено з ОСОБА_5 ;

за Договором іпотеки від 13.03.2006 року, укладеного з ОСОБА_1 .

Таким чином на теперішній час AT «Кристалбанк» набуло всіх прав кредитора по відношенню до ОСОБА_1 за кредитним договором, а також по всіх договорах забезпечення, в тому числі і по договору іпотеки.

Боржником не виконуються належним чином зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з чим допущено прострочення його виконання.

22.03.2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотарільного округу Салтан В.В. було вчинено виконавчий напис № 253, яким в рахунок погашення заборгованості у розмірі 633477,46 гривень, що є еквівалентом 79254,03 доларів США та витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 3400,00 гривень. Вказаний виконавчий напис кілька разів пред`являвся до виконання з подальшим поверненням без виконання стягувачу, оскільки спочатку було введено мораторій на стягнення майна, а потім через реєстрацію неповнолітніх дітей.

Окрім того на виконанні у приватного виконавця Котули А.М. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , в межах якого також не можливо звернути стягнення на предмет іпотеки та не може реалізувати своє законне право на звернення стягнення з метою погашення заборгованості, оскільки в ньому зареєстровані неповнолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та їх матір ОСОБА_2 .

При цьому, згідно п.4.1.4 Договору іпотеки від 13.03.2016 року ОСОБА_1 зобов`язався не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб. Зокрема не передавати в оренду, найм, не передавати в наступну іпотеку, тощо, не видавати довіреності на користування та розпорядження, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від іпотекодержателя.

Відповідно до листа департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 24.12.2020 року № 01-71/19595 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані з 18.01.2017 року в будинку АДРЕСА_2 , який є предметом іпотеки.

Отже, вказані особи, в тому числі неповнолітні діти, зареєстровані в будинку без письмової згоди Банку, як іпотекодержателя, і після передаччі житлового будинку в іпотеку.

Відповідно до ч.3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотеко держателя є недійсним.

При цьому, відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 18.06.2021 року № 6 та № 8 вбачається, що батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Тобто, вищевказані неповнолітні діти не є дітьми відповідача та боржника ОСОБА_1 та не мають з ним жодних родинних зв`язків.

З данних Витягів вбачається, що місцем проживання ОСОБА_2 є наступна адреса: АДРЕСА_4 станом на 2016 рік та адреса: АДРЕСА_5 .

Оскільки боржник ОСОБА_1 без згоди банку надав третім особам, в тому числі неповнолітнім дітям предмет іпотеки для користування та була здійснена безпідставна реєстрація місця проживання цих осіб в будинку, який є предметом іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути реалізоване.

Просить визнати недійсним надання ОСОБА_1 у користування ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши їх такими, що втратили право користування жилим будинком за вказаною адресою.

Ухвалою № 334/7004/21 від 20.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

06.01.2022 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Мазур Г.В. поданий відзив на позовну заяву відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову АТ «Кристалбанк», посилаючись на те, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту свого права, оскільки у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, лише власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

15.02.2022 року від представника позивача надійшли письмові пояснення відповідно до яких просить не приймати відзив від сторони відповідачів оскільки пропущений строк подання відзиву на позовну заяву визначений ЦПК України та ухвалою суду про відкриття провадження.

Разом з тим, суд вважає за можливе прийняти відзив на позовну заяву, оскільки його подано до закриття підготовчого засідання у цій справі, з огляду на те, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача).

Ухвалою № 334/7004/21 від 09.06.2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні.

Представник позивача позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Мазур Г.В. просила в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Судом встановлено, що 09.03.2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Раффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/7-02/3901-50.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №014/17-02/3901-50 від 09.03.2006 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки від 13.03.2006 року з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1339.

Предметом іпотеки за Договором іпотеки є нерухоме майно, а саме жилий будинок загальною площею 339,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці розміром 702 кв.м.

Згідно п.4.1.4 Договору іпотеки від 13.03.2016 року ОСОБА_1 зобов`язався не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб. Зокрема не передавати в оренду, найм, не передавати в наступну іпотеку, тощо, не видавати довіреності на користування та розпорядження, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від іпотекодержателя.

24.05.2017 року між АТ «Раффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк», правонаступником якого є АТ «Кристалбанк» був укладений Договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги), відповідно до якого ПАТ «Кристалбанк» набув всіх прав кредитора за кредитними операціями, переданими йому згідно Реєстру відступлених прав вимоги від 25.05.2017 року.

Також, від ПАТ «Раффайзен банк Аваль» до ПАТ «Кристалбанк» були передані права за всіма угодами, укладеними на забезпечення виконання зобов`язання за кредитними операціями.

25.05.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк» був укладений Договір відступлення прав за іпотечними договорами, визначеними в Додатку №1 до нього, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровим № 1497.

Серед інших прав, вищевкакзаними договорами передано від АТ «Раффайзен Банк Аваль» до ПАТ «Кристалбанк» права кредитора:

за кредитним договором №014/17-02/3901-50 від 09.03.2006 року з додатковими угодами до нього, який було укладено з ОСОБА_5 ;

за Договором іпотеки від 13.03.2006 року, укладеного з ОСОБА_1 .

Таким чином AT «Кристалбанк» набуло всіх прав кредитора по відношенню до ОСОБА_1 за кредитним договором, а також по всіх договорах забезпечення, в тому числі і по договору іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Частиною першою статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

При цьому, поняття відступлення права вимоги (цесії) є відмінним від поняття факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України).

Договори відступлення права вимоги від 24.05.2017 року, укладені між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк» по своєї суті є договорами відступлення права вимоги (цесії).

Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує у зв`язку з чим допустив прострочення його виконання.

22.03.2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотарільного округу Салтан В.В. було вчинено виконавчий напис № 253, яким в рахунок погашення заборгованості у розмірі 633477,46 гривень, що є еквівалентом 79254,03 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки жилий будинок загальною площею 339,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці розміром 702 кв.м. Також стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 3400,00 гривень.

Вказаний виконавчий напис № 253 від 22.03.2013 року пред`являвся до примусового виконання до органів виконавчої служби. Втім, тричі був повернутий без виконання:

26.03.2014 року на підставі п.4 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин), а саме: винесення постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження;

18.02.2016 року на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин), а саме: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровькому району № 148р від 31.03.2020 року відмовлено головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішення Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в наданні дозволу на реалізацію будинку АДРЕСА_6 , право користування яким мають діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з порушенням житлових прав дітей.

12.06.2017 року на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин), а саме: наявна встановлена законом заборона звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти на які можливо звернути стягнення.

З 23.11.2020 року у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули А.М. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , в межах якого також не можливо звернути стягнення на предмет іпотеки та не може реалізувати своє законне право на звернення стягнення з метою погашення заборгованості, оскільки в ньому зареєстровані неповнолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та їх матір ОСОБА_2 .

Відповідно до листа департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 24.12.2020 року № 01-71/19595 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані з 18.01.2017 року в будинку АДРЕСА_2 , який є предметом іпотеки.

Отже, вказані особи, в тому числі неповнолітні діти, зареєстровані в будинку без письмової згоди Банку, як іпотекодержателя, і після передачі житлового будинку в іпотеку.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Оскільки боржник ОСОБА_1 без згоди банку надав третім особам, в тому числі неповнолітнім дітям предмет іпотеки для користування та була здійснена безпідставна реєстрація місця проживання цих осіб в будинку, який є предметом іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути реалізоване.

Проаналізувавши обставини справи у сукупності, суд доходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається належним йому майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за зах свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням, про виселення.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, саме власник має право вимагати усунення відповідних перешкод пред`явивши вимогу, зокрема, про позбавлення права користування жилим приміщенням.

Позивачем не заперечується, що на час подання позовної заяви власником жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 є відповідач ОСОБА_1 .

Заявляючи вимогу про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим будинком позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права, оскільки у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, лише власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

Підстави визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням врегульовані нормами житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 України, ст. 405 ЦК України).

Серед вказаних вище підстав відсутня підстава заявлена позивачем - визнання недійсним надання ОСОБА_1 у користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житлового будинку.

Таким чином, вбачається, що на день розгляду справи позивач AT «Кристалбанк» не є власником жилого будинку, ним не доведено підстав звернення із заявленими вимогами до суду, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим будинком.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розгляд справи покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Керуючись статтями: 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Кристалбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання недійсним надання у користування жилого будинку та визнання осіб такими, що втратили право користування жилим будинком.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Добрєв М. В.