1Справа № 335/643/23 2/335/816/2023
10 квітня 2023 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Старун Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Шурло Романа Павловича до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та відсотків за користування позикою,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та відсотків за користування позикою.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.08.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідач склав боргову розписку від 28.08.2018 року, якою підтвердив отримання від позивача в борг грошових коштів в сумі 147 000 грн. для купівлі обладнання та зобов`язався їх повернути в повному обсязі до 01.10.2018 року.
З метою досудового врегулювання спору позивач декілька разів телефонував відповідачу та вимагав сплатити борг. Однак, до теперішнього часу відповідач не виконав свої зобов`язання за договором та не повернув 147 000 грн.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2022 року у справі № 335/6772/21, яке набрало законної сили 30.11.2022 року, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за розпискою від 28.08.2018 року в сумі 239526,68 грн., в тому числі: основний борг 147000,00 грн., відсотки за користування позикою в період з 28.08.2018 року по 20.06.2021 року - 50335,26 грн., інфляційні витрати за період з 01.10.2018 року по 31.05.2021 року - 30193,80 грн. та 3 % річні за період з 28.08.2018 року по 20.06.2021 року в розмірі 11997,62 грн. та 12610,27 грн. судових витрат.

Відповідач станом на сьогодні в добровільному порядку не виконав рішення суду.

Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним поверненням відповідачем суми взятих у борг грошових коштів позивачем, відповідно до договору та не виконання в добровільному порядку рішення суду, у позивача виникло право вимагати від відповідача сплатити на його користь: інфляційні втрати за період з 01.06.2021 року по 31.12.2022 року, з урахуванням встановленого індексу інфляції, в розмірі 45 893,40 грн., відсотки за користування позикою з розрахунку облікової ставки НБУ за період з 21.06.2021 року по 11.01.2023 року в сумі 34 992,05 грн., 3% річних за період з 21.06.2021 року по 11.01.2023 року (570 днів) в розмірі 6 886,85 грн.

Всього сума боргу складає 87 772,30 грн., в тому числі: інфляційні втрати - 45 893,40 грн., відсотки за користування позикою 34 992,05 грн. та 3% річних 6 886,85 грн.

Наведені суми інфляційних втрат, відсотків за користування позикою та 3% річних відповідач сплачувати відмовляється.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач в наслідок порушення своїх зобов`язань перед позивачем в частині несвоєчасного повернення суми взятих у борг грошових коштів за договором, повинен сплатити на користь позивача інфляційні втрати, 3% річних та відсотки за користування позикою в сумі 87 772,30 грн.

На підставі викладеного позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за розпискою від 28.08.2018 року в сумі 87 772,30 грн., в тому числі: інфляційні втрати за період з 01.06.2021 року по 31.12.2022 року - 45 893,40 грн., відсотки за користування позикою в період з 21.06.2021 року по 11.01.2023 року - 34 992,05 грн. та 3 % річні за період з 21.06.2021 року по 11.01.2023 року в розмірі 6 886,85 грн., а також судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. та витрати на правову допомогуу розмірі 8 723,00 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2023 року відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засіданні представник позивача не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Проти прийняття заочного рішення не заперечує. На задоволенні позову наполягає.

У судове засідання відповідач повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та день судового засідання був належним чином повідомлений, письмовий відзив на позовну заяву не надав.

На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що 28 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики (складена боргова розписка), за яким ОСОБА_2 отримав 147000 грн. для купівлі обладнання та зобов`язався їх повернути до 01.20.2018 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2022 року у справі № 335/6772/21, яке набрало законної сили 30.11.2022 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за розпискою від 28.08.2018 року в сумі 239526,68 грн., в тому числі: основний борг 147000 грн., відсотки за користування позикою в період з 28.08.2018 року по 20.06.2021 року - 50335,26 грн., інфляційні витрати за період з 01.10.2018 року по 31.05.2021 року - 30193,80 грн. та 3 % річні за період з 28.08.2018 року по 20.06.2021 року в розмірі 11997,62 грн. та 12610,27 грн. судових витрат.

Відповідач станом на сьогодні в добровільному порядку не виконав рішення суду.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1048 ЦК України, Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесяти кратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (далі НМДГ), і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до розрахунку позивача відсотки за користування відповідачем ОСОБА_2 позикою заперіод з 21.06.2021 року по 11.01.2023 року становить 34 992,05 грн., інфляційні витрати за період з 01.06.2021 року по 31.12.2022 року становить 45893,40 грн. та 3 % річних за період з 21.06.2021 року по 11.01.2023 року складають 6886,85 грн.

З огляду на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики, то позовна заява є обґрунтованою і підлягає повному задоволенню.

Відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу по даній справі позивачем надано наступні належним чином завірені копії документів: свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 , акт про надані юридичні послуги від 12.01.2023 року, відповідно до яких надання правової допомоги адвокатом Шурло Р.П. позивачу складається із юридичної консультації, вивчення документів, вивчення судової практики, складання позову, роздруківка йог та додатків, завірення додатків та направлення позовної заяви,товарний чек №12/01 від 12.01.2023 року.

Враховуючи надані докази, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати на правову допомогу адвоката в сумі 8723 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76,82, 89, 137,141, 263-265,280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Шурло Романа Павловича до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та відсотків за користування позикою -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) заборгованість за розпискою від 28.08.2018 року в сумі 87 772,30 грн., що становить інфляційні втрати за період з 01.06.2021 року по 31.12.2022 року у розмірі 45 893 гривень 40 копійок, відсотки за користування позикою в період з 21.06.2021 року по 11.01.2023 року у розмірі 34 992 гривень 05 копійок та 3 % річні за період з 21.06.2021 року по 11.01.2023 року у розмірі 6 886 гривень 85 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073 гривень 60 копійок та витрати на правову допомогуу розмірі 8 723 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя А.В. Воробйов