Дата документу 06.07.2023 Справа № 333/5132/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/5132/22 Головуючий у 1 інстанції Варнавська Л.О.
Провадження № 22-ц/807/1276/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Трофимової Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, визнання недійсним договору, стягнення коштів та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача, визнання недійсним договору, стягнення коштів та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що на початку липня 2022 року з метою виїзду за кордон для працевлаштування він розпочав пошук в мережі Інтернет посередника по працевлаштуванню за кордоном.

Позивач обрав ФОП ОСОБА_2 та звернувся за контактними номерами телефону. Його цікавила легальна праця у країнах західної Європи (Німеччина, Норвегія, Бельгія, Голландія та ін.). Працівники посередника повідомили, що можуть запропонувати вакансії, які його зацікавлять. 11.07.2022 року він підписав Договір №1490/11-07-22 після спілкування з відповідачем дали Акт №1490/11-07-22 здачі-приймання наданих послуг по договору №1490/11-07-22 від 11.07.2022 року. Позивач зазначає, що інформаційних та консультаційних послуг як вказано в ньому виконано не було і чому в той же день йому дали підписати цей Акт не зрозуміло. Ним 11.07.2022 року було сплачено 20000 гривень.

ОСОБА_1 підписав другий договір з відповідачем Договір №1591/19-07-22 про надання інформаційно-консультаційних послуг з питань трудової діяльності у Норвегії що до вакансії різноробочий. Для підписання йому надали два примірники Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг з питань трудової діяльності у Норвегії що до вакансії різноробочий №1591/19-07-22 від 19.07.2022 р. ( Договір 2) та сплатив 11.07.2022 року 20000 гривень. Його запевнили, що Відповідач має повне право здійснювати діяльність з посередництва по працевлаштуванню за кордоном у зазначених вище країнах.

За умовами Договору №1591/19-07-22 від 19.07.2022 р. виконавець для виконання Договору самостійно і за свій рахунок проводить пошук і підбір вільних робочих місць відповідно до погоджених із замовником критеріїв підбору.

Позивач вказує, що йому обіцяли виготовлення документі для виїзду по робочій візі та супроводження в Нідерландах, а також що за кордоном його влаштують на вакансію, але зобов`язання Відповідач не виконав по сьогодні. Тому 27.09.2022 року було направлено відповідачу заяву про повернення коштів за Договором №1490/11-07-22 від 11.07.2022 року та Договором №1591/19-07-22 від 19.07.2022 року.

Через непередбачувані обставини та те, що фактично зараз заборонили виїзд студентам в території України, укладений ними договір неможливий для виконання, адже він не зможе покинути територію України до закінчення військових дій, на підставі чого позивач вимагав розірвати укладені договори повернути сплачені ним кошти за Договором №1490/11-07-22 від 11.07.2022 року та 1 Договором №1591/19-07-22 від 19.07.2022 року в загальному розмірі - 29 400.00 гривень. Відповідач усно відмовився повертати кошти.

Просив суд визнати Договір про надання послуг з пошуку актуальної інформації про роботу за кордоном №1490/11-07-22 від 11.07.2022 року та Договір про надання інформаційно-консультаційних послуг з питань трудової діяльності у Норвегії щодо вакансії різноробочий №1591/19-07-22 від 19.07.2022 року - недійсними; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 29400 грн.; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 6000 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 надала с відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої скаржник просить задовольнити вимоги його апеляційної скарги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів наявність умислу, нечесної підприємницької діяльності, порушення принципу добросовісності як дій, що ввели позивача в оману, оскільки факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними відсутні, тож відсутні підстави для застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з відповідача 29400 грн., сплачених на виконання умов договору. Вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від основних вимог про визнання договорів недійсними. Оскільки у задоволенні цих вимог відмовлено, то підстав для стягнення моральної шкоди також не має.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Встановлено, що 11.07.2022 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір про надання інформаційно - консультативних послуг з питань трудової діяльності у Польщі № 1490/11-07-22, за умовами якого (п.1.1. договору) замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати йому, у відповідності до умов даного Договору, спеціальну інформацію (кваліфіковану консультацію), а Замовник зобов`язується прийняти послугу та оплатити її.

Відповідно до п.1.2 послуги, що надаються виконавцем замовнику згідно п.1.1. цього договору: інформаційні та консультаційні послуги з питань, трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правила перебування та поведінки іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонні, митні правила, що використовуються країнами, про які запитує Замовник; інформаційні та консультаційні послуги з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, що запитує Замовник, а також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, що запитує Замовник.

Згідно розділу 4 договору, за надані послуги клієнт виплачує виконавцю винагороду в загальній сумі 31 212 грн.

Відповідно до п. 5.1.1 договір діє до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

11 липня 2022 року складено Акт № 1490/11-07-22 здачі-приймання наданих послуг по договору № 1490/11-07-22 від 11.07.2022 р. відповідно до якого вбачається, що виконавцем надані інформаційно-консультаційні послуги, а саме: інформаційні та консультаційні послуги з питань, трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правила перебування та поведінки іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонні, митні правила, що використовуються країнами, про які запитує Замовник; інформаційні та консультаційні послуги з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, що запитує Замовник, а також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, що запитує Замовник.

На виконання умов договору 1490/11-07-22 позивачем перераховано на розрахунковий рахунок відповідача суму коштів в розмірі 20000 грн., що підтверджується наявною в матеріалах цієї справи копією квитанції (а.с.18).

19 липня 2022 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір про надання інформаційно - консультативних послуг з питань трудової діяльності у Норвегії щодо вакансії різноробочий № 1591/19-07-22, за умовами якого (п.1.1. договору) замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати йому, у відповідності до умов даного Договору, спеціальну інформацію (кваліфіковану консультацію), а Замовник зобов`язується прийняти послугу та оплатити її.

Відповідно до п.1.2 послуги, що надаються виконавцем замовнику згідно п.1.1. цього договору: інформаційні та консультаційні послуги з питань, трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правила перебування та поведінки іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонні, митні правила, що використовуються країнами, про які запитує Замовник; інформаційні та консультаційні послуги з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, що запитує Замовник, а також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, що запитує Замовник.

Згідно розділу 4 договору, за надані послуги клієнт виплачує виконавцю винагороду в загальній сумі 9400 грн.

Відповідно до п. 5.1. даний договір діє до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

На виконання умов договору 1591/19-07-22 позивачем перераховано на розрахунковий рахунок відповідача суму коштів в розмірі 9400 грн., що підтверджується наявною в матеріалах цієї справи копією квитанції (а.с.19).

19 липня 2022 року було складено Акт № 1591/19-07-22 здачі-приймання наданих послуг по договору № 1591/19-07-22 від 19.07.2022 р. відповідно до якого вбачається, що виконавцем надані інформаційно-консультаційні послуги, а саме: інформаційні та консультаційні послуги з питань, трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правила перебування та поведінки іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонні, митні правила, що використовуються країнами, про які запитує Замовник; інформаційні та консультаційні послуги з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, що запитує Замовник, а також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, що запитує Замовник.

Заявою про повернення грошових коштів від 27.09.2022 року ОСОБА_1 повідомив ФОП ОСОБА_2 про невиконання умов укладених договорів від 11.07.2022 року та від 19.07.2022 року та просить повернути позивачу 29400 грн. коштів перерахованих відповідно до договору.

Відповідачем не повернено грошові кошти.

Суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено вимогу про визнання недійсними Договору про надання послуг з пошуку актуальної інформації про роботу за кордоном №1490/11-07-22 від 11.07.2022 року та Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг з питань трудової діяльності у Норвегії щодо вакансії різноробочий №1591/19-07-22 від 19.07.2022 року, та стягнення з відповідача сплачених позивачем на виконання умов цього договору грошових коштів у розмірі 29400 грн. у зв`язку з тим, що цілі відповідача не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором. Крім того, посилається на ст. 227 ЦК України щодо недійсності правочину у зв`язку з тим, що правочин вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії).

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Положеннями статті 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятись у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам роз`яснено, що ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між позивачем та відповідачем були укладені договори предметом яких є надання спеціальної інформації (кваліфікованої консультації): інформаційні та консультаційні послуги з питань, трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правила перебування та поведінки іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонні, митні правила, що використовуються країнами, про які запитує Замовник; інформаційні та консультаційні послуги з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, що запитує Замовник, а також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, що запитує Замовник (п.п.1,2 вищевказаних Договорів).

Жодних домовленостей з приводу пошуку і підбору вільних робочих місць відповідно до погоджених із замовником критеріїв підбору в цих договорах не міститься.

Таким чином, доводи скаржника про те, що відповідач був зобов`язаний надати послугу по пошуку та підбору вільних робочих місць в інших країнах, не підтверджені відповідними доказами.

Щодо виконання вказаних договорів сторони підписали Акт № 1591/19-07-22 здачі-приймання наданих послуг по договору № 1591/19-07-22 від 19.07.2022 р. та Акт № 1490/11-07-22 здачі-приймання наданих послуг по договору № 1490/11-07-22 від 11.07.2022 р. Підписання цих актів підтверджує факт виконання умов договору по наданню відповідачем ФОП ОСОБА_2 інформаційних та консультаційних послуг позивачеві ОСОБА_1 .

Позивач в ході розгляду справи в суді першої інстанції підтвердив, що вказані договори та акти здачі-приймання наданих послуг були ним особисто підписані після того, як вони надійшли «Новою поштою». Тобто, позивач мав можливість ознайомитись з умовами договорів та актів лише після того прийняти рішення про їх підписання.

Доказів того, що ФОП ОСОБА_2 ввела в оману позивача під час укладання договору позивачем не надано.

В позовній заяві та апеляційній скарзі посилається на те, що відповідач вчинив правочин, який не мав права вчиняти у зв`язку з відсутністю в нього відповідної ліцензії.

Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності регламентується Законом України "Про ліцензування видів господарської діяльності".

Пунктом 20 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" передбачено, що ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як посередництво у працевлаштуванні за кордоном.

Посередництво у працевлаштуванні за кордоном як вид економічної діяльності суб`єкта господарювання передбачає певні умови, а саме укладення з іноземним суб`єктом (іноземними суб`єктами) гоподарювання зовнішньоекономічних договорів (контрактів) про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном з метою сприяння укладенню трудового контракту.

Проте, договори від 11.07.2022 та 19.07.2022 року не містять у своєму змісті жодних тверджень та посилань щодо надання саме посередницьких послуг у працевлаштуванні за кордоном. Умовами даних договорів є інформаційні та консультаційні послуги з питань, трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правила перебування та поведінки іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонні, митні правила, що використовуються країнами, про які запитує Замовник; інформаційні та консультаційні послуги з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, що запитує Замовник, а також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, що запитує Замовник.

Аналіз вказаних положень договорів, дає підстави для висновку, що відповідач надавав послуги виключно інформаційного характеру і не передбачав жодної умови про обов`язкове працевлаштування за кордоном позивача безпосередньо відповідачем, оскільки жодним пунктом договору не передбачалося сприяння відповідача як посередника у працевлаштування за кордоном та укладення контракту з іноземним роботодавцем, тощо.

Частиною шостої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено також, що недійсними є правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики.

Нечесна підприємницька практика включає наступне: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною (частина перша статті 19 Закону).

Позивачем не вказано, які саме дії відповідача щодо ведення позивача в оману існували при укладенні договору та були застосовані до позивача, якими саме діями відповідач змушував позивача укласти спірний договір, який стосувався послуг інформаційно-консульційного характеру на умовах, викладених у ньому і погоджених позивачем, та які саме дії впливають на законність укладеного договору, що не передбачав безпосередніх послуг посередництва у працевлаштуванні за кордоном, а отже міг бути вчинений без відповідної ліцензії, вчинив відповідач при його підписання.

Аналізуючи умови спірних договорів, відсутні підстави вважати викладені у них умови двозначними, оскільки з цих умов зрозуміло та чітко викладено його мету, права та обов`язки сторін у справі.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанцій по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано та порушено норми матеріального і процесуального права.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Колегією суддів встановлено, що позивач не довів наявність умислу, нечесної підприємницької діяльності, порушення принципу добросовісності як дій, що ввели позивача в оману, оскільки факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

А тому, підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними відсутні,як і відсутні підстави для застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з відповідача 29400 грн., сплачених на виконання умов договору.

З огляду на те, що вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від основних вимог про визнання договорів недійсними. То у їх задоволені і судом обґрунтовано відмовлено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 липня 2023 року.

Головуючий

Судді: