Справа № 301/2841/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" червня 2023 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі судді Даруда І.А. при секретарі Світлик О.Ю. за участю представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Державного реєстратора Зарічанської сільської ради Варваринець Євгена Євгеновича, третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Ожеледа П.М. про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності в порядку спадкування.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , Державного реєстратора Зарічанської сільської ради Варваринець Євгена Євгеновича, третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Ожеледа П.М. про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності в порядку спадкування Посилається на те , що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мама ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим 19 липня 2018 року Іршавським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, актовий запис №25.

Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається з частини житлового будинку з надвірними спорудами На момент смерті його мами ОСОБА_4 разом з нею проживав батько ОСОБА_5 , він , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Зарічанської сільської ради від 13.07.2020 року №758.

Тобто на момент смерті мами я був неповнолітнім, проживав спільно з нею, а отже прийняв спадщину після її смерті.

У встановлений законом строк він звернувся до Іршавської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини. Але під час перевірки документів виявилося, що він не може прийняти спадщину за померлою мамою, у зв`язку з неможливістю довести родинний зв`язок з нею, так як у його свідоцтві про народження у графі «мати» прізвище матері вказано ОСОБА_9 , ім`я ОСОБА_10 , по батькові ОСОБА_11 , а батька ОСОБА_12 . А в свідоцтві про смерть ім`я матері прізвище матері вказано ОСОБА_9 , ім`я ОСОБА_13 , по батькові ОСОБА_11 .

Крім того, у свідоцтві про його народження НОМЕР_2 , виданому відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Зарічанської сільської ради народних депутатів Іршавського району Закарпатської області від 4 липня 1978 року, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис №57 у графі «батько» прізвище його батька вказано « ОСОБА_9 », ім`я « ОСОБА_14 », по батькові « ОСОБА_15 ». Такі ж відомості про батька містяться і в свідоцтві про одруження батьків серія НОМЕР_3 , виданого відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Зарічанської сільської ради депутатів трудящих Іршавського району Закарпатської області 15 липня 1969 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис №16.

В той же час у свідоцтві про народження його батька та його паспорті серія НОМЕР_4 , виданому Іршавським РВ УМВС України в Закарпатській області 18 грудня 1998 року прізвище батька вказано « ОСОБА_9 », ім`я « ОСОБА_16 », по батькові « ОСОБА_17 ».

У зв`язку із вищевказаним він змушений був звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних зв`язків між ним , його покійною мамою ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5 .

Рішенням Іршавського районного суду від 15 вересня 2020 року у справі №301/1774/20 факт родинних зв`язків між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5 було встановлено, зокрема що ОСОБА_4 є його мамою, а ОСОБА_5 - батьком.

Шлюб між його батьками було укладено 15 липня 1969 року.

Згідно довідки Зарічанської сільської ради житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 був побудований у 1990 році.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, зважаючи що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку загальною площею 107,5 кв. м., житловою площею 69,9 кв.м., позначеного літерою А; прибудови, позначеної літерою - Б; навіса, позначеного - б, воріт з хвірткою та огорожі, позначеної №1,№2 побудований під час шлюбу його батьків він є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

У травні 2020 року він дізнався, що ОСОБА_5 оформив право власності на житловий будинок з надвірними спорудами на своє ім`я, як особисту власність.

Вказане підтверджується копією витягу з єдиного державного реєстру.речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.10.2018 року, індексний номер витягу 143125457, номер запису про право власності:28630762, відповідно до якого ОСОБА_5 виявився єдиним власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку загальною площею 107,5 кв. м., житловою площею 69,9 кв.м., позначеного літерою А; прибудови, позначеної літерою - Б; навіса, позначеного - б, воріт з хвірткою та огорожі, позначеної №1 ,№2. Тобто відповідач ОСОБА_5 незаконно зареєстрував на себе право , яке йому не належить. Тобто, відповідач всупереч вимогам чинного законодавства зареєстрував на себе і частку у житловому будинку яка належала його покійній мамі, а після її смерті і йому , як одному зі спадкоємців.

В середині червня 2021 року він випадково дізнався, що батько ОСОБА_5 відчужив будинок на користь ОСОБА_12 . Це змусило його попросити дружину вияснити кому на даний час належить будинок, так як я змушений був виїхати за кордон.

Звернувшись до центру надання адміністративних послуг із заявою щодо надання інформації про об`єкт, а саме житловий будинок що знаходиться в АДРЕСА_1 . Отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.09.2021 року він дізнався, що 10.08.2021 року приватним нотаріусом Ожеледа П.М. було укладено договір дарування житлового будинку серія та номер 980 відповідно до якого відповідач 1 ОСОБА_5 подарував відповідачу ОСОБА_12 спірний житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 та зареєстрував за останнім право власності на вказаний будинок, рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 59764848 від 10.08.2021 року.

Вважає, що вказаний договір був укладений з порушенням норм чинного законодавства, так як відповідач ОСОБА_5 розпорядився часткою майна, яка йому не належала, а належала іншим спадкоємцям, які прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_4 . До того ж у вказаному будинку був зареєстрований він та його неповнолітній син ОСОБА_18 .

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_19 ,подала відзив на позовну заяву, яким у задоволенні позову просила відмовити оскільки в позовній заяві ОСОБА_2 просить суд визнати за ним право власності на 1/6 спадкового майна, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідної частки земельної ділянки кадастровий номер - 0:07:001:0265, площею 0,1 га наданої для його обслуговування.

Однак вважає, що ОСОБА_2 вже отримав свою частку у спадковому майні, а саме - земельну ділянку площею 0,35 га, право власності на яку, однак, оформив на іншу особу.

Так, на момент смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , крім житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у володінні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебувала також земельна ділянка площею 0,35 га (урочище «За бовчом») для обслуговування будинку, виділена на підставі спільного рішення сільської ради та колгоспу.

Відтак, 1/2 частка вказаної земельної ділянки на момент відкриття спадщини також включалася в спадкове майно, яке підлягало розподілу між спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові правовідносини регулюються ЦК України після 1 січня 2004 року, якщо спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, то такі правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Згідно із роз`ясненням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, відповідно до ст. 548 ЦК УРСР та ст. 1268 ЦК не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням, а тому зі змісту цих норм вбачається, що спадкоємець приймає (або не приймає) спадщину в повному обсязі.

Бажаючи отримати свою частку у спадщині саме у вигляді земельної ділянки площею 0,35 га, ОСОБА_2 зобов`язався перед померлим батьком ОСОБА_5 та братом ОСОБА_7 , у присутності голови Зарічанської сільської ради Васько М. І., не претендувати на будь-яке інше майно батьків за умови, що ця земельна ділянка буде йому виділена.

У зв`язку з цим, маючи намір врегулювати спадкові відносини між своїми дітьми з метою недопущення подальших спорів з приводу майна, близько 4 років тому, батько ОСОБА_5 погодився на прохання ОСОБА_2 та право власності на вказану земельну ділянку було зареєстроване на бажання ОСОБА_2 за його тещею.

Таким чином, спір з приводу частки ОСОБА_2 у спадковому майні відсутній, оскільки позивач реалізував своє право на частку у спадковому майні за вищенаведених обставин.

Що стосується позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання незаконним та скасування договору дарування, то позивач ОСОБА_2 просить суд скасувати рішення державного реєстратора Зарічанської сільської ради Варваринець Є.Є. про державну реєстрацію права та їх обтяження (з відкриттям розділу), індексний номер : 43740335 від 29.10.2018 року 14:53:12, яким проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок : реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 219, житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 , - за ОСОБА_5 , а також визнати незаконним та скасувати Договір дарування житлового будинку серія та номер 980 від 10.08.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Ожеледа П.М. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 59764848 від 10.08.2021 року.

Тобто, обґрунтовуючи своє нібито право власності на 1/6 частину спадкового майна, яке складається з житлового будинку та відповідної частки земельної ділянки, позивачем безпідставно заявлено позовну вимогу про повне скасування рішення про державну реєстрацію права власності на будинок за батьком ОСОБА_5 .

Навіть у разі встановлення судом порушення прав позивача як спадкоємця в межах даного предмета спору, то, виходячи з позовних вимог ОСОБА_2 , таке порушення могло бути встановлене виключно щодо 1/6 частки з 1А частини житлового будинку, тобто виключно на ту частину, на яку претендує позивач ОСОБА_2 , а не на все майно.

Приписами частини першої ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою ст. 318 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За частинами першої і другою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина 1 статті 318 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Так, статтями 317, 319 ЦК України встановлено, що власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відтак, у разі задоволення судом позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрація права власності на будинок за ОСОБА_5 у повному обсязі, таке рішення суду порушить законне право власності покійного ОСОБА_5 .

Аналогічно слід зазначити і стосовно безпідставності позовної вимоги про визнання незаконним та скасування договору дарування у повному обсязі.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Із змісту договору дарування житлового будинку серія та номер 980 від 10.08.2021 року чітко вбачається, що покійний ОСОБА_5 вирішив розпорядитися своїм правом власності на житловий будинок та подарувати його своєму синові ОСОБА_3 .

Тобто, обґрунтовуючи своє нібито право власності на 1/6 частину спадкового майна, яке складається з житлового будинку та відповідної частки земельної ділянки, Позивачем безпідставно заявлено позовну вимогу про визнання незаконним та скасування договору дарування в цілому, оскільки як вбачається із змісту позовної заяви, права ОСОБА_2 є нібито порушені виключно в частині незаконного на його думку розпорядження ОСОБА_5 1/6 частки з Уг частини житлового будинку.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).

Відповідно до статті 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до частини другої статті 719 Цивільного кодексу України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 Цивільного кодексу України).

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування договору дарування в цілому суперечить законодавству, не відповідає обставинам, на які посилається сам позивач у позові та у разі прийняття судом рішення про задоволення вказаної позовної вимоги буде порушено законне право власності відповідача ОСОБА_3 .

Вважає , що позивачем ОСОБА_2 не обгрунтовано порушення його прав, не наведено підстав та нормативно-правового обгрунтування своїх позовних вимог про скасування в повному обсязі рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок за ОСОБА_5 та скасування договору дарування в цілому.

Разом з тим, зазначає, що така позовна вимога як «визнання договору незаконним» та «скасування договору» не передбачені ст.16 ЦК України та свідчать про невірно обраний спосіб захисту.

Також, за змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

Відтак, у спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину, а отже , вважає , що позов ОСОБА_2 є безпідставним та необгрунтованим і в його задоволенні просить відмовити .

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився , надіслав суду заяву в якій просить суд розглядати справу в його відсутності , позовні вимоги підтримує повністю просить такі задовільнити посилаючись на обставини викладені в позові , тому на підставі ст.223 ЦПК України справу розглянуто у відсутності позивача (а.с.43).

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнив позовні вимоги , а саме просить суд абзац 5 прохальної частини викласти в такій редакції : визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем с. Заріччя, Іршавського району Закарпатської області право власності на 1/12 (1/6 з 1/2) житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку загальною площею 107,5 кв. м., житловою площею 69,9 кв.м., позначеного літерою А; прибудови, позначеної літерою - Б; навіса, позначеного -б, воріт з хвірткою та огорожі, позначеної №1,№2 та 1/12 частку земельної ділянки кадастровий номер 0:07:001:0265, площею 0,1 га наданої для його обслуговування. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився , хоча належним чином був повідомленим про час та місце розгляду справи , причини неявки суду не повідомив , тому на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянуто в його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_19 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала , посилаючись на обставини викладені у відзиві , просить в позові відмовити , в подальшому просила надати час для переговорів щодо мирного врегулювання спору між сторонами та оформленні мирової угоди (а.с.212) , а в подальшому надіслала суду заяву про закінчення її повноважень 30.11.2022 року і такі не продовжувалися (а.с.225).

Державний реєстратор Зарічанської сільської ради Варваринець Є.Є. в судове засідання не з`явився , хоча належним чином був повідомленим про час та місце розгляду справи , причини неявки суду не повідомив , тому на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянуто в його відсутності.

Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Хустського нотаріального округу Ожеледа П.М. в судове засідання не з`явився , надіслав суду заяву в якій просить суд розглядати справу в його відсутності, тому на підставі ст.223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутності (а.с.237 ).

Заслухавши пояснення представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_19 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено , що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим 19 липня 2018 року Іршавським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, актовий запис №25 (а.с. 7)

Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається з частини житлового будинку з надвірними спорудами .На момент смерті матері позивача ОСОБА_4 разом з нею проживав батько ОСОБА_5 , позивач ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Зарічанської сільської ради від 13.07.2020 року №758.

У встановлений законом строк позивач звернувся до Іршавської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини. Але під час перевірки документів виявилося, що він не може прийняти спадщину за померлою мамою, у зв`язку з неможливістю довести родинний зв`язок з нею, так як були допущені помилки у свідоцтві про народження позивача, а тому він змушений був звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних зв`язків між ним , покійною мамою ОСОБА_4 та батьком- відповідачем по справі ОСОБА_5 .

Рішенням Іршавського районного суду від 15 вересня 2020 року у справі №301/1774/20 факт родинних зв`язків між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5 було встановлено, зокрема що ОСОБА_4 є моєю мамою, а ОСОБА_5 - батьком.

Шлюб між батьками позивача було укладено 15 липня 1969 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.8) .

Згідно довідки №1716 від 18.10.2018 року виконкому Зарічанської сільської ради (а.с.12) житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 був побудований у 1990 році, і даний факт не оспорюється сторонами .

У відповідності до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України ,кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 527 Цивільного кодексу Української РСР (18 липня 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, чинного на час будівництва будинку та смерті мами майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Аналогічні норми закріплені і в чинному Сімейному Кодексі України, стаття 60 якого регламентує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до статті 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Стаття 17 ЗУ «Про власність», чинного на момент будівництва будинку також регламентує що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Отже, зважаючи що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку загальною площею 107,5 кв. м., житловою площею 69,9 кв.м., позначеного літерою А; прибудови, позначеної літерою - Б; навіса, позначеного - б, воріт з хвірткою та огорожі, позначеної №1,№2 побудований під час шлюбу батьків позивача він є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а отже ОСОБА_5 в ньому належить його частина. А після смерті його дружини ОСОБА_4 відкрилася спадщина , яка складається з її частини житлового будинку з надвірними спорудами .

У травні 2020 року позивач дізнався, що ОСОБА_5 оформив право власності на житловий будинок з надвірними спорудами на своє ім`я, як особисту власність.

Вказане підтверджується копією витягу з єдиного державного реєстру.речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.10.2018 року, індексний номер витягу 143125457, номер запису про право власності:28630762, відповідно до якого ОСОБА_5 виявився єдиним власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку загальною площею 107,5 кв. м., житловою площею 69,9 кв.м., позначеного літерою А; прибудови, позначеної літерою - Б; навіса, позначеного - б, воріт з хвірткою та огорожі, позначеної №1 ,№2. Тобто батько позивача ОСОБА_5 всупереч вимогам чинного законодавства незаконно зареєстрував на себе право , яке йому не належить, а саме : частку у житловому будинку, яка належала покійній мамі позивача , а після її смерті і йому , як одному зі спадкоємців.

В середині червня 2021 року позивач випадково дізнався, що його батько ОСОБА_5 відчужив будинок на користь ОСОБА_12 . Позивач звернувся до центру надання адміністративних послуг із заявою щодо надання інформації про об`єкт, а саме житловий будинок що знаходиться в АДРЕСА_1 . Отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.09.2021 року позивач дізнався, що 10.08.2021 року приватним нотаріусом Ожеледа П.М. було укладено договір дарування житлового будинку серія та номер 980, відповідно до якого відповідач ОСОБА_5 подарував відповідачу ОСОБА_12 спірний житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 та зареєстрував за останнім право власності на вказаний будинок, рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 59764848 від 10.08.2021 року.

Тому суд вважає , що вказаний договір був укладений з порушенням норм чинного законодавства, так як ОСОБА_5 розпорядився часткою майна, яка йому не належала, а належала іншим спадкоємцям, які прийняли спадщину після смерті їх матері ОСОБА_4 . До того ж у вказаному будинку був зареєстрований позивач ОСОБА_2 та його неповнолітній син ОСОБА_18 .

На думку суду відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_19 не навели переконливих доказів на спростування позовних вимог позивача , а їх заперечення не заслуговують на увагу , оскільки не грунтуються на нормах закону .

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені ОСОБА_2 є правомірними, законними та обґрунтованими , тому підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 8, 10, 12, 60, 89, 212, 214, 256 ЦПК України , ст.22 , 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, ст.60 СК України, ст.527, 548 ЦК Української РСР, ст.316, 317,318,319, 321, 328, 334, 392 ЦК України , суд,

РІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Державного реєстратора Зарічанської сільської ради Варваринець Євгена Євгеновича, третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Ожеледа П.М. про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності в порядку спадкування- задовільнити.

Визнати житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку загальною площею 107,5 кв. м., житловою площею 69,9 кв.м., позначеного літерою А; прибудови, позначеної літерою - Б; навіса, позначеного - б, воріт з хвірткою та огорожі, позначеної №1 ,№2 спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Скасувати рішення державного реєстратора Зарічанської сільської ради Варваринець Євгена Євгенійовича про державну реєстрацію права прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43740335 від 29.10.2018 року 14:53:12, яким проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 219, житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 і складається з житлового будинку загальною площею 107,5 кв. м., житловою площею 69,9 кв.м., позначеного літерою А; прибудови, позначеної літерою - Б; навіса, позначеного - б, воріт з хвірткою та огорожі, позначеної №1,№2)за ОСОБА_5 .

Визнати незаконним та скасувати договір дарування житлового будинку серія та номер 980 від 10.08.2021 року, укладений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Ожеледа П.М. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 59764848 від 10.08.2021 року.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем с. Заріччя, Іршавського району Закарпатської області право власності на 1/12 (1/6 з 1/2) житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку загальною площею 107,5 кв. м., житловою площею 69,9 кв.м., позначеного літерою А; прибудови, позначеної літерою - Б; навіса, позначеного -б, воріт з хвірткою та огорожі, позначеної №1,№2 та 1/12 частку земельної ділянки кадастровий номер 0:07:001:0265, площею 0,1 га наданої для його обслуговування.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 30.06. 2023 року.

Суддя І.А. Даруда