Справа № 369/8412/21
Провадження № 2/369/663/23
РІШЕННЯ

Іменем України

05.04.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі судових засідань Шило М.І., Варваровій М.П.,

Житар А.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Бучанська районна державна адміністрація Київської області, про визнання права власності на земельну ділянку, -

УСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_4 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Бучанська районна державна адміністрація Київської області, про визнання права власності на земельну ділянку.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18.06.1998 було передано ОСОБА_4 у приватну власність земельну ділянку № НОМЕР_1 з цільовим призначенням «для ведення садівництва» площею 0,0940 га на території Садового товариства «Княжичі», яке розташоване у с. Княжичі Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер земельної ділянки :04:008:5029.

23.12.1998 ОСОБА_4 отримав державний акт про право власності на зазначену земельну ділянку, серії IV-КВ № 009351, який був зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 76.

У 2020 році позивач звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЦ «Земсервісгруп» (далі - ТОВ «ЕЦ «Земсервісгруп») для розроблення технічної документації з установленням (уточненням) меж вищезазначеної земельної ділянки. В результаті проведення таких робіт з`ясувалося, що межі земельної ділянки з кадастровим номером :04:008:5031 (земельна ділянка № НОМЕР_2 ) накладається на межі земельної ділянки НОМЕР_1 , яка належить позивачу. Факт накладення меж земельної ділянки підтверджується збірним кадастровим планом, розробленим ТОВ «ЕЦ «Земсервісгруп» щодо кількох земельних ділянок, розташованих на території садового товариства «Княжичі». Координати земельної ділянки № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_4 , встановлені у технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленій товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут землеустрою «Право на землю». Факт накладення меж земельної ділянки № НОМЕР_2 на межі земельної ділянки НОМЕР_1 свідчить про те, що координати земельної ділянки № НОМЕР_2 встановлені неправильно. Результатом неправильного встановлення меж земельної ділянки № НОМЕР_1 є невизнання (порушення) права власності позивача.

Позивач зазначив, що частина земельної ділянки, яка накладається, є його власністю оскільки він володів спірною частиною земельної ділянки достатньо часу, щоб набути її за правилами набувальної давності, а тому він набув права власності на спірну частину земельної ділянки за набувальною давністю.

ОСОБА_4 вказав, що межа між земельною ділянкою 8 та земельною ділянкою 9 має бути встановлено відповідно до координат точок повороту меж земельної ділянки 8, які визначені у технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 для ведення садівництва площею 0,0940 га на території Княжицької сільської ради, с/т Княжичі, Києво-Святошинського району Київської області, розробленим ТОВ «Інститут землеустрою «ПРАВО НА ЗЕМЛЮ» № 2014МФ18КИКС000722. Також межа між цими земельними ділянками встановлена у технічній документації із землеустрою щодо встановлення зовнішньої межі земельної ділянки в натурі (на місцевості), переданої у власність ОСОБА_5 для ведення садівництва в с/т «Княжичі» Княжицька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, розробленим ТОВ «ГЕО-СЕРВІС УКРАЇНА» № 2015МФ18КИКС000061.

На думку позивача, якщо вважати, що технічна документація № 2014МФ18КИКС000722 та технічна документація № 2015МФ18КИКС000061 разом зі збірним кадастровим планом, розробленим ТОВ «Земсервісгруп» щодо кількох земельних ділянок, розташованих на території СТ «Княжичі» не дозволяють встановити межу між земельною ділянкою 8 та земельною ділянкою 9, то у такому разі має застосовуватися норма ст. 107 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), згідно з якою у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Як свідчить державний акт про право власності на вищезазначену земельну ділянку серія IV-КВ № 009351, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 76, технічна документація № 2014МФ18КИКС000722, технічна документація № 2015МФ18КИКС000061, фактичне використання земельною ділянкою 8 та земельною ділянкою 9 здійснюються відповідно до координат, встановлених технічною документацією № 2014МФ18КИКС000722 та технічною документацією № 2015МФ18КИКС000061, а тому межа між земельною ділянкою 8 та земельною ділянкою 9 має бути встановлена саме за фактичним їхнім використанням.

Позивач просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,094 га, кадастровий номер :04:008:5029, що міститься на території садівничого товариства «Княжичі», яке розташоване у селі Княжичі Києво-Святошинського району Київської області з координатами, визначеними технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 для ведення садівництва площею 0,0940 га на території Княжицької сільської ради, с/т Княжичі, Києво-Святошинського району Київської області, розробленим ТОВ «Інститут землеустрою «ПРАВО НА ЗЕМЛЮ» № 2014МФ18КИКС000722; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати.

18.06.2021 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі.

У липні 2022 року представник відповідача надіслав до суду відзив на позов, зазначивши, що обсяг повноважень Адвокатського об`єднання «Новаковська та партнери», що представляє інтереси ОСОБА_4 , не відповідає змісту доручення клієнта та узгодженим у договорі правам адвоката, які йому делеговані.

Також зазначено, що позивач долучив до матеріалів справи державний акт на його право власності на земельну ділянку, останній документ відповідач не оскаржує, межі земельної ділянки позивача та ОСОБА_5 не накладаються, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову про визнання права власності.

16.08.2021 представник позивача подав до суду відповідь на відзив за вх. № 36547, відповідно до якого зазначив, що твердження представника відповідача, щодо не уповноваження адвокатів Адвокатського об`єднання «Новаковська та партнери» не відповідає дійсності та є надуманим.

Наголошено на правомірності заявлених вимог, зазначивши що оскільки ОСОБА_5 не позбавляла позивача права володіння його земельною ділянкою, то неможливим є застосування віндикації для захисту прав та інтересів.

Представник позивача вказав, що факт накладення меж земельних ділянок сторін підтверджується збірним кадастровим планом, розробленим ТОВ «Земсервісгруп» щодо кількох земельних ділянок, розташованих на території СТ «Княжичі». Особливість ситуації з накладанням меж земельних ділянок з кадастровими номерами :04:008:5029 (власник ОСОБА_4 ) та :04:008:5031 (власник ОСОБА_5 ) полягає у тому, що накладення є результатом зсуву координат меж не лише зазначених двох земельних ділянок, а дев`яти земельних ділянок. У зв`язку з цим накладення меж земельних ділянок можна побачити лише на збірному кадастровому плані всіх дев`яти земельних ділянок.

Просив задовольнити позов ОСОБА_4 у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

18.01.2022 представник позивача подав до суду заяву про зміну предмета позову за вх. № 1913, згідно якої змінив предмет позову та просив суд визнати за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:008:5029 з такими координатами: 1) НОМЕР_3; 2) НОМЕР_4; 3) НОМЕР_5; 4) НОМЕР_6; 1) НОМЕР_3 (координати земельної ділянки ОСОБА_4 згідно фактичного використання); зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області внести зміни до Державного земельного кадастру стосовно координат меж належної на праві власності ОСОБА_4 земельної ділянки з кадастровим номером :04:008:5029, шляхом закріплення у Державному земельному кадастрі таких координат меж зазначеної земельної ділянки 1) НОМЕР_3; 2) НОМЕР_4; 3) НОМЕР_5; 4) НОМЕР_6; 1) НОМЕР_3 (координати земельної ділянки ОСОБА_4 згідно фактичного використання); стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 21 225 грн. 10 коп. судових витрат.

08.12.2022 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

У судове засідання 23.03.2023 учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Представник позивача подав до суду заяву про проведення розгляду справи у відсутності позивача та представника.

Представник відповідача ОСОБА_5 подала через канцелярію суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутності. Проти позову заперечувала та просила суд відмовити у його задоволенні.

Голова Бучанської районної державної адміністрації Київської області направив до суду клопотання про розгляд справи без участі представника державної адміністрації.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18.06.1998 було передано у приватну власність 6,14 га садовому товариству «Княжичі» при АНТК ім. Антонова для ведення колективного садівництва та 0,86 га у колективну власність, затверджено рішення виконавчого комітету від 24.03.1998 за № 19 про надання дозволу на приватизацію громадянам садового товариства «Княжичі», згідно уточненого списку.

На підставі вищезазначеного рішення сільської ради, 23.12.1998 ОСОБА_4 отримав державний акт про право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :04:008:5029, площею 0,094 га, за цільовим призначенням ведення садівництва, розташованої на території Княжицької сільської ради, серії IV-КВ № 009351, який був зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 76.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_4 вказував про накладення належної йому на праві власності вищезазначеної земельної ділянки за кадастровим номер :04:008:5029 з сусідньою земельною ділянкою за кадастровим номером :04:008:5031, власником якої є ОСОБА_5 .

При чому, слід зазначити, що хоча чинними законодавчими актами та нормативно-технічними документами не визначено поняття «накладання земельних ділянок», але воно зустрічається в професійній діяльності землевпорядників і стосується випадків коли внаслідок допущених при виготовленні земельно-кадастрової документації помилок різним особам видається документ на право власності (користування, оренди) на одну і ту ж земельну ділянку чи її частину.

Позивач просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку за кадастровим номер :04:008:5029 за вказаними ним в заяві про зміну предмета позову координатами, згідно фактичного використання земельної ділянки.

Згідно ст.41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу ст.319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, у чому забезпечуються усім власникам рівні умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. За приписами ч. 4 вищезазначеної статті земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Частиною 1 ст. 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Відновлення меж земельної ділянки на місцевості передбачає повторне винесення меж у натурі на підставі наявної земельно-кадастрової документації.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки фіксуються у землевпорядній документації (кадастровому плані земельної ділянки) та виносяться на місцевість (в натурі) на підставі технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки із оформленням Акта винесення меж земельної ділянки в натурі. Місце розташування земельної ділянки фіксується прив`язкою її меж і крайніх точок до мережі координат (геодезичної мережі). Таким чином, земельна ділянка - це індивідуально визначена річ.

Відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Порядок встановлення та відновлення меж земельних ділянок на момент отримання сторонами державних актів на право власності на земельні ділянки та звернення позивача до суду, був визначений Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, яка на час ухвалення рішення втратила чинність, але була чинною на час встановлення меж земельних ділянок сторін.

Відповідно до п.1.2 Інструкції «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376, - встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Як вбачається із матеріалів справи, межі земельних ділянок сторін встановлені, земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до положень ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Фактично позивач заявляє про накладення земельної ділянки, яка перебуває у його власності та власності відповідача, проте, належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин та того, що його право порушено за рахунок земельної ділянки, яка належить відповідачу, суду не надано.

Доказів накладення (перетину) між собою земельних ділянок з кадастровими номерами :04:008:5029 та :04:008:5031 або іншого порушення прав позивача з вини відповідача матеріали справи не містять.

Клопотання про проведення земельно-технічної експертизи позивач не заявляв, а суд не володіє спеціальними технічними знаннями для встановлення наявності факту накладення земельних ділянок чи його відсутності.

Із копії збірного кадастрового плану земельних ділянок, виготовленого ТОВ «ЕЦ «Земсервісгруп» такий факт не можливо встановити, а сама копія є погано читаєма.

Суд не приймає до уваги долучені до матеріалів справи пояснення сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_6 , оскільки надання таких пояснень не учасником процесу, не передбачено ЦПК України. В якості свідка останній не допитувався.

Суд зазначає, що посилання позивача на ст. 107 ЗК Україна, що передбачає встановлення меж земельних ділянок за їх фактичним використанням не може регулювати даний спір, оскільки остання стосується відновлення меж земельної ділянки, що здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок, а в даній справі доказів накладення земельних ділянок чи їх частин, пошкодженні і т.д. межових знаків не доведено.

Також не є зрозумілим з якої технічної документації отримані позивачем координати земельної ділянки, які останній просив суд присвоїти власній земельній ділянці і не підтверджено, що саме в заявлених межах земельної ділянки здійснюється її фактичне використання позивачем.

Неможливим також є задоволення вимог позивача з підстав посилання його на ст. 344 ЦК України, що регулює питання набуття права власності за набувальною власністю, оскільки не доведено, що позивач якимсь чином володів частиною земельної ділянки відповідача, здійснював це відкрито та безперервно протягом встановленого законодавством часу.

Отже, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки у задоволенні позову суд відмовляє, судові витрати позивача, відповідно до вимог ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України залишаються саме за ним.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 107 Земельного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Бучанська районна державна адміністрація Київської області, про визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Тетяна ДУБАС