Справа № 369/8122/21
Провадження № 2/369/649/23
21.03.2023 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді: Волчко А.Я.
при секретарі: Миголь А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
Позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений договір позики на суму 600 000,00 доларів США для торгівлі на біржі під зобов`язання останнього повернути вказану суму грошових коштів та 10% від прибутку до 01 червня 2021 року, що підтверджується розпискою, виданою ОСОБА_2 25 травня 2020 року.
Надана Позивачем на підтвердження укладення договору позики розписка, є підтвердженням укладення між сторонами саме договору позики, оскільки з її змісту вбачаються дата його укладення (25 травня 2020 року), наявна інформація про умови договору, зокрема сума позики та строк її повернення (до 01 червня 2021 року). Таким чином, зобов`язання з повернення коштів Відповідач підтвердив своїм власноручним підписом.
Проте, станом на 10 червня 2021 року, ОСОБА_2 в добровільному порядку взяті на себе зобов`язання з повернення отриманих від ОСОБА_1 коштів за договором позики не виконав - кошти, передбачені у розписці строки не повернув, а тому Позивач звертається до суду з позовом про стягнення боргу в судовому порядку.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2021 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.06.2021 року заяву ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики повернуто заявнику.
Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. за № 388 від 09.09.2021 року щодо повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.10.2021 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.07.2022 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву до суду не подав.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку із відсутністю заперечень представника позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281Цивільного процесуального кодексу України(далі- ЦПК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.07.2022 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 25.03.2020 року, 25.04.2020 року, 19.05.2020 року грошові кошти в сумі, що склала 600 000,00 доларів США для торгівлі на біржі та зобов`язався разом з ОСОБА_5 повернути останньому вказану суму грошових коштів та 10% від прибутку 01 червня 2021 року. Також у розписці зазначено, що очікуваний прибуток розраховується окремо.
Разом з тим, у зазначений у договорі термін відповідач суму позики не повернув.
Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти у розмірі 16 254 360,00 грн.(шістнадцять мільйонів п`ятсот двадцять чотири тисячі триста шістдесят гривень 00 копійок), що еквівалентно 600 000,00 доларів США
Підтвердженням отримання коштів в сумі 600 000,00 доларів США є письмова розписка відповідача.
Згідно зі ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов`язанням її повернення, та дату отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.
Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року № 6-79цс14.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Як убачається з копії розписки від 25.05.2020 року, яку ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 на підтвердження факту отримання від нього коштів у розмірі 600 000,00 доларів США, вказані кошти передані ОСОБА_2 для торгівлі на біржі із зазначенням того, що очікуваний прибуток буде розрахований окремо. Отже, вказані грошові кошти були отримані відповідачем не у тимчасове користування із зобов`язанням їх повернення, тобто у позику, а для торгівлі на біржі.
ОСОБА_1 , звертаючись з даним позовом, посилався на наявність у ОСОБА_2 статусу позичальника і на існування між ними позикових правовідносин, які регулюються положеннями статей 1046-1050 ЦК України.
Однак, суд з`ясував, що грошові кошти у розмірі 600 000,00 доларів США не є позикою, відповідач у правовідносинах із позивачем не має статусу позичальника та існуючі між ними правовідносини за своєю природою не є позиковими, тому вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Вказаний висновок міститься у постанові Верховного суду від 5 вересня 2018 року у справі № 367/7135/16-ц.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 625, 1046, 1047, 1048 1049, 1050 ЦК України, та керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76-82, 137, 141, 258-259, 263-265, 268 273,274,279,280-282 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: Андрій Волчко