Справа №760/547/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді: Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В..

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання (встановлення) права власності та звільнення кімнати від побутових речей,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просила підтвердити її право власності і право користування кімнатами площею 7,6 кв.м. та площею 6,4 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача звільнити кімнату площею 6,4 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 від його побутових речей, визначених в Акті від 08.10.2021 Солом`янського УПСЗН.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до заповіту ОСОБА_3 від 25 січня 2000 року власниками належного спадкодавцю на день смерті будинку є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03 березня 2006 року, позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить 37/100 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Інші 37/100 частин житлового будинку належать ОСОБА_4 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14.09.2020, встановлено порядок користування будинком АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 в користування кімнату площею 7,6 кв.м. та кімнату площею 6,4 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 , та виділивши ОСОБА_4 в користування кімнату площею 17,5 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 ; інші приміщення - місця загального користування, залишено в спільному користуванні.

Співвласниця будинку - ОСОБА_4 не погоджується із змістом свідоцтва про право на спадщину та з порядком користування спільною власністю, який встановлений рішенням суду; виїхала на проживання до іншого міста. Будучи співвласником будинку ОСОБА_4 , на підставі довіреності від 18.10.2019, уповноважила свого онука ОСОБА_2 - відповідача, представляти її інтереси з усіх питань, що стосуються користування та проживання у 37/200 частин належної їй власності в буд. АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 та інший співвласник будинку - ОСОБА_4 мають спільне переконання про те, що позивач не має права користуватись і проживати у кімнатах площею 7,6 кв.м. та 6,4 кв.м. із тих підстав, що вона не приймала участь, не будувала особисто спірний будинок; таку позицію постійно висловлюють на адресу позивача.

На час тимчасової відсутності позивача у будинку, відповідач захопив у користування кімнату площею 6,4 кв.м. та для переконливості належності цієї кімнати не позивачу, а іншій співвласниці, а отже і її довіреній особі, тобто відповідачу, заполонив кімнату своїми побутовими речами. Такими діями відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні її власністю.

Позивач є інвалідом I групи і фізично не має можливості звільнити кімнату площею 6,4 кв.м. від побутових речей, які належать відповідачу.

На підставі зазначеного позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2022 позовну заяву залишено без руху.

01.06.2022 від позивача надійшла заява про усунення недоліків та уточнена позовна заява.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06.06.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження.

13.07.2022 від позивача надійшла заява про розгляд справи в судовому засіданні із повідомленням сторін в спрощеному провадженні.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.07.2022 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

05.08.2022 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

У встановлений ухвалою строк від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03 березня 2006 року, позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить 37/100 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Інші 37/100 частин вказаного житлового будинку належать ОСОБА_4 .

Як вбачається з наявного в матеріалах справи Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 08.10.2021, який був складений інспектором Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, окрім позивача, у буд. АДРЕСА_1 , також проживає ОСОБА_2 , який користується вказаним будинком, зокрема, кімнатою площею 6,4 кв.м. в якій тримає побутові речі.

Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилалась на те, що порушено її права, як співвласника будинку, оскільки відповідач самовільно своїми побутовими речами заполонив кімнату площею 6,4 кв.м., яка була виділена позивачу в користування рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14.09.2020, чим порушує право позивача користування належним їй майном. Також позивач вказує про те, що відповідач не визнає її право користування кімнатами площею 6,4 кв.м. та 7,6 кв.м., на що слід зазначити таке.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статей 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14.09.2020 у справі №760/16736/19, провадження 2-3422/20, встановлено порядок користування будинком АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 в користування кімнату площею 7,6 кв. метри та кімнату площею 6,4 кв. метри в будинку АДРЕСА_1 , та виділивши ОСОБА_4 в користування кімнату площею 17,5 кв. метрів в будинку АДРЕСА_1 ; інші приміщення - місця загального користування, залишено в спільному користуванні.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз даних норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 та постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 727/11132/14-ц.

У Постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі № 677/1656/15-ц, зазначено, що норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких-осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (Постанова Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16).

Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Таким чином, перебування речей відповідача у кімнаті площею 6,4 кв., яка рішенням суду була виділена в користування позивача, порушує право власності позивача та перешкоджає у здійсненні права користування цією кімнатою для особистих потреб.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку, що порушене право власності позивача підлягає захисту шляхом усунення перешкод позивачу у користуванні кімнатою площею 6,4 кв. у буд. АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача звільнити цю кімнату від його побутових речей, зокрема тих, які зазначені в Акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 08.10.2021, який був складений інспектором Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації.

Що стосується решти вимог позивача слід зазначити таке.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права. (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (ст. 392 ЦК України).

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Право власності позивача на 37/100 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також право користування кімнатами в зазначеному будинку площею 7,6 кв.м. та 6,4 кв.м, підтверджено відповідними доказами. Документи, які засвідчують право власності та право користування перебувають у розпорядженні позивача.

Позивач у позові стверджує про те, що відповідач не визнає її право власності і користування кімнатами площею 7,6 кв.м. та 6,4 кв.м, однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких доводів до суду не надає.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Враховуючи зазначене позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 16, 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання (встановлення) права власності та звільнення кімнати від побутових речей, задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) у користуванні кімнатою площею 6,4 кв.м., яка знаходиться у будинку АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; інша відома адреса: АДРЕСА_1 ) звільнити кімнату площею 6,4 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 , від побутових речей, зокрема тих, які зазначені у Акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 08.10.2021, який складений інспектором Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; інша відома адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя