Справа № 682/1370/22
Провадження № 4-с/682/3/2023
У Х В А Л А

22 березня 2023 року

Суддя Славутського міськрайонного суду Хмельницької області Маршал І.М. розглянувши справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця, заінтересовані особи у справі Акціонерне товариство «Комерційний банк «Привтбанк», Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький),-

встановив:

До суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця, заінтересовані особи у справі АТ КБ «Привтбанк», Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). В обгрунтування скарги ОСОБА_1 вказував, що 07.07.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № HMSG00003167 згідно умов якого ОСОБА_2 був наданий кредит в розмірі 46152,19 дол. США строком до 07.07.2018 року на умовах повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами черговими щомісячними платежами згідно з графіком погашення заборгованості. Того ж дня 07.07.2008 року з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ПАТ КБ «Приват Банк» та скаржником був укладений договір поруки згідно умов якого на скаржника було покладено солідарну з боржником відповідальність за невиконання зобов`язань за договором кредиту. ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував в зв`язку з чим банк звернувся до суду із позовом про дострокове стягнення всієї суми кредиту, нарахованих відсотків і штрафних санкцій солідарно з позичальника та поручителів. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.06.2014 року по справі № 682/680/14-ц позов ПАТ КБ «Приват банк» до скаржника та інших співвідповідачів в тому числі і боржника ОСОБА_2 було задоволено та стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 1290129,17 грн. та 3654 грн. витрат по сплаті судового збору. На виконання вказаного рішення суду стягувачу ПАТ КБ «Приват Банк» судом було видано виконавчий лист № 682/680/14-ц про солідарне стягнення з скаржника та інших боржників на користь стягувача заборгованість за кредитним договором в сумі 1290129,17 грн. та 3654 грн. витрат по сплаті судового збору. Скаржник вказує, що на підставі вказаного виконавчого документа державним викнавцем ВДВС Нетішинського МУЮ 11.12.2014 року було відкрито виконавче провадження № 45772486. В подальшому 16.02.2021 року матеріали виконавчого провадження було передано для виконання до відділу примусового виконання рішень УЗПВР ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький). 04.03.2021 року по вказаному виконавчому провадженню державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, якою визначено загальну суму виконавчого збору, яка підлягає до стягнення в розмірі 24000 грн. Скражник вказує, що 02.02.2022 року на адресу відділу примусового виконання рішень УЗПВР ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) надійшло повідомлення представника стягувача про те, що заборгованість по виконавчому листі № 2/682/334/2014 про стягнення з скаржника заборгованості та судових витрат погашено в повному обсязі. На підставі вказаного повідомлення головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УЗПВР ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) 15.02.2022 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». Одночасно із винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем вказаного відділу 15.02.2022 року винесено постанову про стягнення з скаржника виконавчого збору в розмірі 129378,32 грн. Скаржник зазначає, що заборгованість за виконавчим документом в ході примусового виконання рішення в повному розмірі виконавцем не стягувалась, а відтак державний виконавець неправомірно нарахував скаржнику залишок до стягнення виконавчого збору в розмірі 129378,32 грн. З підстав викладеного скаржник просить суд визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УЗПВР ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) щодо не вчинення дій щодо скасування заходів виконавчого провадження при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № 45772486 від 15.02.2022 року та зобов`язати державного виконавця у вказаному виконавчому провадженні скасувати усі заходи виконавчого провадження №45772486 від 15.02.2022 року.

Представник скаржника Лантух Я.В. в поданій до суду заяві просив розглянути скаргу у його та скаржника відсутність.

Заінтересованою особою ПАТ КБ "Приватбанк" до суду свого представника не скеровано.

Представником віддділу примусового виконання рішень УЗПВР ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) до суду подано відзив на скаргу відповідно до змісту якого представник заперечив щодо вимог скаржника та просив суд в задоволенні скарги відмовити, справу розглянути без участі представника відділу.

Постановою від 21.12.2022 року Сьомого апеляційного адміністративного суду в справі № 560/8155/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання незаконними та скасування постанов, яка набрала законної сили 21.12.2022 року встановлено наступне.

При винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.02.2022 державним виконавцем визначено залишкову нестягнуту суму виконавчого збору в розмірі 129378,32 грн, а також відкриття нового виконавчого провадження № 68666214 від 16.02.2022 про стягнення виконавчого збору в розмірі 129378,32 грн. без врахування того, що сума боргу в повному розмірі за виконавчим документом фактично не сплачувалась в рамках виконавчого провадження і ОСОБА_1 на користь банку взагалі не вносилась.

02.02.2022 на адресу відділу примусового виконання рішень УЗПВР ЦЭМУ МЮ (м.Хмельницький) надійшло повідомлення представника стягувача від 06.01.2022 про те, що заборгованість погашено в повному обсязі.

Таким чином стягнення виконавчого збору з боржника суперечить вимогам Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, оскільки сума виконавчого збору в даному випадку підлягала обрахунку виходячи із вартості майна, на яке звернено стягнення.

При цьому колегія суддів враховує, що повідомлення про погашення боргу у вказаних виконавчих провадженнях було надіслано внаслідок укладення між боржником та АТ "КБ "Приват Банк" мирової угоди, а саме: 31.12.2021 між АТ "КБ "Приват Банк" та боржником було укладено Додаткову Угоду №1 до кредитного договору № HMSG00003167 від 07.07.2008, за умовами якого банк зобов`язався здійснити прощення частини заборгованості за вказаним кредитним договором 1.1.), на дату підписання цієї Додаткової Угоди заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 165,13 дол. США (п.1.2.), яку позичальник зобов`язався погасити до 31.12.2021 р. (п.1.3.).

Також суд апеляційної інстанції враховує, що виконавче провадження відкрито ще 11.12.2014 і з того часу неодноразово змінювалися норми закону про розміри і порядок стягнення виконавчого збору, що погіршили становище боржника.

Так, на час винесення оскаржуваних постанов стаття 27 Закону №1404-VIII визначала ставку виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, яка підлягає стягненню.

При цьому на момент відкриття виконавчого провадження (11.12.2014), у державного виконавця існували цілком обґрунтовані підстави для стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10 відсотків від суми, що фактично стягнута.

Зважаючи на те, що боржник у встановлений виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження строк не сплатив заборгованість за виконавчим документом, мало б розпочатися примусове виконання цього рішення (за змістом частини п`ятої статті 30 Закону №606-XIV).

Проте надалі внаслідок зміни правового регулювання були змінені умови стягнення виконавчого збору. Зокрема 28.08.2018 набрав чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03.07.2018 №2475-VIII, яким внесено зміни до частини другої статті 27 Закону №1404-VІІІ, внаслідок чого слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Верховний Суд уже аналізував указані законодавчі зміни й неодноразово робив висновки стосовно їхнього застосування, зокрема, у постановах від 28.04.2020 у справі №520/11908/18, від 29.07.2020 у справі №1340/5050/18, від 28.10.2020 у справі № 400/878/20, від 11.08.2021 у справі №300/3260/20, від 10.02.2022 у справі №640/9256/21,

Суть позиції, яку висловив Верховний Суд у зазначених постановах, стисло можна окреслити так: внесені Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII зміни до статті 27 Закону №1404-VIII погіршили становище боржника у виконавчому провадженні (адже попередня редакція цієї статті передбачала стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків від суми, яка фактично стягнена), тому до спірних правовідносин потрібно застосовувати положення статті 27 Закону №1404-VIII у редакції, яка діяла до 28.08.2018. Треба зауважити також, що цю думку суд касаційної інстанції висловив стосовно правової ситуації, за якої виконавче провадження було розпочато до 28.08.2018, а постанова про стягнення виконавчого збору ухвалена після зазначеної дати.

Цей підхід, відповідно до постанов Верховного Суду, зокрема, від 12.08.2020 у справі №1340/5053/18, від 28.10.2020 у справі №400/878/20, від 21.01.2021 у справі №640/3430/19, від 28.01.2021 у справі №420/769/19, основується на інтерпретації стягнення виконавчого збору як виду юридичної відповідальності боржника через призму статті 58 Конституції України (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Отже виконавче провадження було відкрито 11.12.2014 (тобто за правилами Закону №606-XIV, які діяли на той час), а спірні постанови щодо стягнення виконавчого збору - за правилами Закону №1404-VIII, теж чинного на дату її ухвалення.

За подібної ситуації Верховний Суд у постанові від 11.08.2021 у справі №300/3260/20 дійшов висновку, що у випадку, коли виконавче провадження відкрито за правилами Закону №606-XIV, розмір виконавчого збору, який належить стягнути з боржника, потрібно визначати за правилами статті Закону №606-XIV (чинного на той час).

Отже, оскільки внесені Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ погіршили становище боржника (позивача), а державний виконавець фактично не стягнув з нього коштів за виконавчим документом, а тому відсутні підстави для стягнення виконавчого збору у визначеному виконавцем розмірі.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 02.06.2022 у справі № 640/23779/20.

За таких обставин колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду вказаною постановою від 21.12.2022 року визнала протиправною та скасувала постанову від 15 лютого 2022 року у виконавчому провадженні № 45772486 про стягнення виконавчого збору в розмірі 129378,32 грн. Визнала протиправною та скасувала постанову від 16 лютого 2022 року у виконавчому провадженні № 68666214 про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору в розмірі 129378,32 грн. на підставі постанови про стягнення виконавчого збору № 45772486 від 15 лютого 2022 року. Визнала протиправною та скасувала постанову від 24 листопада 2021 року у виконавчому провадженні № 67632458 про стягнення виконавчого збору в розмірі 1012557,64 грн. Визнала протиправною та скасувала постанову від 16 лютого 2022 року у виконавчому провадженні № 68664592 про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору в розмірі 1012557,64 грн. на підставі постанови про стягнення виконавчого збору №67632458 від 24 листопада 2022 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, викладене дає підстави для висновків, що скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 126, 258, 447, 449 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Скаргу задоволити.

Визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УЗПВР ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) щодо не вчинення дій щодо скасування заходів виконавчого провадження при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № 45772486 від 15.02.2022 року та зобов`язати державного виконавця у вказаному виконавчому провадженні скасувати усі заходи виконавчого провадження № 45772486 від 15.02.2022 року.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Маршал І. М.