Дата документу 12.04.2023 Справа № 332/5299/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/5299/21 Головуючий у 1-й інстанції: Марченко Н.В.
Провадження №22-ц/807/705/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Запорізька міська рада про встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок та господарські будівлі, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який неодноразово уточнювала, остання редакція у вересні 2022 року, до ОСОБА_2 , третя особа: Запорізька міська рада про встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок та господарські будівлі.

В обґрунтування позову зазначила, що сторонам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності в рівних частках по належить будинок АДРЕСА_1 , відносно якого встановлений порядок користування у відповідності до їх часток, фактично утворилось 2 частини житлового будинку з різними ізольованими входами в житловий будинок та ізольованими входами на двір. Житловий будинок розташований на земельній ділянці загальний розмір якої складає 1183 м. кв, яка знаходиться у спільному користуванні сторін, право власності на вказану земельну ділянку сторонами не зареєстроване.

Відповідачем був збудований паркан, що утворив та розмежував домоволодіння зі своїми частинами земельних ділянок, але частки земельної ділянки не співпадають з частками володіння житловим будинком.

Оскільки сторони в добровільному порядку згоди щодо володіння та користування земельною ділянкою не дійшли, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила встановити між нею та відповідачем ОСОБА_2 порядок користування земельною ділянкою площею 0, 1000 га, на якій розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виділити їй та відповідачу у користування частину земельної ділянки відповідно до їх часток у праві власності на цей житловий будинок з надвірними будівлями відповідно до варіанту № 1 висновку судової земельно-технічної експертизи № 20/22 від 30 серпня 2022 року зображеного на схемі в додатку № 1 до висновку експерта.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити у повному обсязі, стягнути судові витрати у розмірі 1610,41 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, не взяв до уваги, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності сторонам у справі по частці кожному.Відповідачем був збудований паркан, що утворив та розмежував домоволодіння, проте частки співвласників земельної ділянки не співпадають з частками житлового будинку, тому позбавляють іншого співвласника будинку вільно користуватися земельною ділянкою. Суд не взяв до уваги технічний паспорт на житловий будинок в якому встановлений факт користування житловим будинком сторонами по справі, та розрахунок квадратних метрів користування будинком в якому визначенні квартира АДРЕСА_2 . Окрім цих доказів в матеріалах справи, є рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 березня 1971 року, де суд визначив користування житловим будинком між колишніми співвласниками, саме з цих підстав в технічному паспорті визначені квартири, які мають окремі входи та сторони проживають окремо один від одного. Отже позиція суду про те, що суд позбавлений можливості встановити порядок користування земельною ділянкою у відповідності до фактичного користування житловим будинком не відповідає фактичним обставинам справи.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задовленні позову про встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 та господарські споруди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не надано доказів порядку фактичного користування указаним житловим будинком, а представник відповідача заперечує факт того, що фактичний порядок користування житловим будинком між сторонами склався, тому відсутні підстави для встановлення порядку користування земельною ділянкою.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 серпня 2009 року ОСОБА_1 отримала у спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованої на земельній ділянці площею 1183 кв. м., яка належить спадкодавцю на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2007 року, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 02 липня 2009 року за №23185814. На вказаній земельній ділянці розташовано житловий будинок, зазначений в плані літерою А, житловою площею 26, 2 кв. м., паркан, зазначений в плані цифрою 3, хвіртки, зазначені в плані цифрою 4, паркан, зазначений в плані цифрою 5, замощення, зазначене в плані 1, водопровід, зазначений в плані цифрою 6 ( а.с. 11).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким О.Д., ОСОБА_1 придбала у власність у ОСОБА_4 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці 1183 кв. м., загальною площею 62, 4 кв. м., житловою площею 26,2 кв.м., матеріали стін 76% шлакоблоки-цегла 24%, 24% - шлакоблок, зазначений в плані літ. А, паркаи, зазначені цифрами № 3,4,5 змощення, зазначене літ. «Г», водопровід, зазначений цифрою № 6 ( а.с. 14).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками в рівних частках житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 62,4 кв.м, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.20-22).

Вказане домоволодіння у відповідності до витягу з Державного земельного кадастру від 30 грудня 2021 року розташовано на земельній ділянці, площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:027:0269. Земельна ділянка під житловим будинком не приватизована. Витяг містить відомості про обмеження у використанні земельної ділянки: вид обмеження охоронна зона навколо ( уздовж) об`єкта транспорту, площа земельної ділянки (її частини), на яку поширюється дія обмеження -0,0137 га, строк дії обмеження безстроково (а.с.44-45).

Досягти згоди щодо порядку користування вказаною земельною ділянкою співвласники житлового будинку не можуть.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №20/22 від 30 серпня 2022 року виконаного на замовлення позивача вбачається, що під час розроблення варіантів порядку користування земельною ділянкою було враховано наступне:дослідження виконано камерально за наданою документацією, як вказано у поставленому питанні;- розташування земельної ділянки: АДРЕСА_1 :- кадастровий номер земельної ділянки: :02:027:0269;- цільове призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку: господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);- площа земельної ділянки: 0,1000 га;- право на земельну ділянку в Державному земельному кадастрі не зареєстроване;- на земельній ділянці розташовано наступні будівлі та споруди: житловий будинок літ. «А», паркани № 3, № 5, хвіртка № 4, водопровід № 6, замощення № 1, які знаходяться у спільній частковій власності співвласників ОСОБА_2 належить 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1 ; ОСОБА_1 належить 1/4 та 1/4 (разом 1/2) частки житлового будинку АДРЕСА_1 ;- розташування двох квартир у будинку вздовж червоної лінії по АДРЕСА_1 та розташування двох входів у квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 з однієї сторони ділянки не дає змогу влаштувати відокремлені входи/виходи зі сторони вулиці окремо на власну ділянку;- житловий будинок літ. «А зазнав планувальних змін з часу виготовлення технічного паспорту (19 квітня 2011 року) до часу виготовлення топографічної зйомки, які полягають у збільшені площі забудови квартири АДРЕСА_3 ;- на земельній ділянці на топографічній зйомці виявлені споруди - дві зливові ями, які відсутні в переліку споруд у праві власності та технічному паспорті;- вздовж всієї ділянки проходить прокладання водопровідної труби до будинку, право власності на яку між співвласниками не визначено, а отже є необхідність надання доступу до неї для обслуговування для всіх співвласників. Враховуючи вище перелічені вихідні данні, а саме: обмеження у використанні, геометричні розміри земельної ділянки, розташування будівель та споруд експертом розроблено за наданою документацією один можливий варіант порядку користування земельною ділянкою площею 0,1000 га (кадастровий номер :02:027:0269), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до 1/2 та 1/2 частин кожному із співвласників та вимог нормативно-правових актів. Експертом наведено один варіант встановлення порядку користування земельною ділянкою зображено на схемі в Додатку № 1 до висновку експерта . (а.с.69-85).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої та третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.

Сторони у справі фактично визначили порядок користування житловим будинком та господарськими будівлями за їх спільною згодою.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 120 ЗК України визначено особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, який також пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Також, стаття 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (принцип єдності юридичної дол. земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної дол. земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщенні, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (стаття 88 ЗК України).

Загальні правила вирішення спорів щодо порядку володіння й користування земельною ділянкою застосовуються також у випадку, коли належний особам на праві спільної власності житловий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться в їх користуванні.

Порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований належний співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, у зв`язку з чим при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду.

Відповідно до роз`яснень, наданих судам у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», зазначено, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди. не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських буддівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Верховний Суд у постанові у від 20 жовтня 2022 року в справі N 490/12243/16-ц (провадження N 61-20600св21) вказав, що при вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначаючи варіанти користування, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування і розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Суд першої інстанції встановив, що житловий будинок, загальною площею 62, 4 кв. м, житловою площею 26,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , який розміщений на земельній ділянці 0, 1000 га є об`єктом спільної часткової власності. Власником 1/2 частки є позивач ОСОБА_1 , власником частки є відповідач ОСОБА_2 .

Відомості про визначення як між колишніми співвласниками будинку, так і між сторонами у справі, відповідного порядку користування спірною земельною ділянкою відсутні.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно з першим варіантом, запропонованим експертом у висновку від 30 серпня 2022 року № 20/22 судової земельно-технічної експертизи, вказавши, що такий варіант встановлення порядку користування земельною ділянкою унеможливлює користування земельною ділянкою, оскільки позивач не надала доказів, що між сторонами встановлений фактичний порядок користування житловим будинком.

Водночас висновок щодо можливості встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку за відсутності його поділу в натурі Верховний Суд зробив у постанові від 13 березня 2019 року у справі N 734/3785/15-ц, а також у постанові від 26 червня 2018 року у справі N 702/1562/15-ц.

Позивачка стверджує, що між сторонами склався порядок фактичного користування житловим будинком, на підтвердження чого нею надано технічний паспорт на житловий будинок у якому встановлений факт користування житловим будинком сторонами по справі, та розрахунок квадратних метрів користування будинком в якому визначенні квартира АДРЕСА_3 та квартира АДРЕСА_4 , які мають окремі входи ( а.с. 16-19), є рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 березня 1971 року по справі № 2-118, де між колишеніми співвласниками було розподілено вищезазначений будинок та виділено кожному із них по частині житлового будинку із зазначенням конкретних кімнат та визнано за кожним права власності на частину житлового будинку ( а.с. 93).

Факт проживання сторін окремо один від одного, а саме, в квартирі АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 не спростовано відповідачем в судовому засіданні.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частинами першою, другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

З метою вирішення питання щодо можливості визначення порядку користування спірною земельною ділянкою за замовленням позивача ОСОБА_1 була проведена судова земельно- технічна експертиза.

За результатами проведеної судової земельно- технічної експертизи висновком від 30 серпня 2022 року враховуючи ідеальні частки сторін та враховуючи вихідні дані, а саме, обмеження у використанні, геометричні розміри земельної ділянки, розташування будівель то споруд експертом розроблено за наданою документацією один можливий варіант порядку користування земельною ділянкою площею 0,1000 га (кадастровий номер 69), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до та частин кожному із співвласників та вимог нормативно- правових актів. Варіант № 1 порядку користування земельної ділянки зображено на схемі в Додатку № 1 до виснвку експерта, а саме: земельної ділянки загального користування, що приходить від точки 20 по точках 21, 22, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19 до точки 20 (площею 490 м2), що складає 245 м2; №2, що є 1/2 частиною земельної ділянки загального користування, що проходить від точки 1 по точках 2, 3 до точки 1 (площею 7м2), що складає 3,5 м2; №3, що проходить від точки 22 по точках 23, 6, 7, 8 до точки 22(площею 183м2,), що складає 183 м.2; №4, що є земельної ділянки, на яку поширюється дія обмеження ( охоронної зони), що проходить від точки 1 по точках 3,4,5, 20 до точки 1 ( площею 137м2) площею 68,5 м2, а всього становить 500 м2.

Іншому співвласнику земельну ділянку №1, що є частиною земельної ділянки загального користування, що проходить від точки 20 по точках 21, 22, 8, 9, 10, 11, 12. 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19 до точки 20 ( площею 490), що складає 245 м2; №2, що є 1/2 частиною земельної ділянки загального користування, що проходить від точки 1 по точках 2, 3 до точки 1 (площею 7м2), що складає 3,5 м2; №5, що проходить від точки 21 по точках 5, 23, 22 то точки 21 (площею 183м2), що складає 183м2; № 4, що становить земельної ділянки, на яку поширюється дія обмеження ( охоронної зони), що проходить від точки 1 по точках 3,4,5,20 до точки 1 ( площею 137м2), що складає 68м2, а всього становить 500м2.

Зазначений варіант № 1 поділу земельної ділянки враховує всі інтереси сторін, є справедливим з огляду на обставини та відносини, що склались між сторонами, є пропрорційним до їхніх часток у будинку, тому найбільш ефективно сприяє захисту прав та інтересів сторін. Під час розгляду справи судом першої інстанції не встановлено обставини, які б свідчили про порушення прав відповідача у зв`язку з визначенням такого порядку користування земельною ділянкою, і таких відповідачем не наведено.

Згідно статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Разом із тим, ОСОБА_2 не зазначав, що він не згоден із запропонованим експертом варіантом порядку користування земельною ділянкою, не скористався своїм правом та не заявив клопотання про призначення повторної експертизи.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи є документи, що підтверджують фактитчний порядок користування будинком, що відповідач погодився та не заперечував проти висновку судової земельно-технічної експертизи. Суд першої інстанції не навів вмотивованих обгрунтувань на спрстування встановлених судом обставин справи по суті спору, та відмовляючи у позові, фактично залишив спір не вирішеним.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову про визначення порядку користування спірною земельною ділянкою, не врахував фактичних обставин справи, не навів вмотивованих обгрунтувань на спростування встановлених судом обставин справи та досліджених доказів та дійшов помилкового исновку про відсутність правових підстав для визначення порядку користування земельною ділянкою за відсутності між співвласниками, на його думку, встановленого фактичного користування житловим будинком, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до підпункту «б» "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, є підстави для нового розподілу судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що за проведення судової земельно-технічної експертизи № 20/22 від 30 серпня 2022 року у даній цивільній справі ОСОБА_1 сплатила 6500, 00 грн, що підтверджується рахунком № 20/22 від 05 серпня 2022 року та актом здачі- приймання висновку експерта № 20/22 ( а.с. 91-92). За подання позовної заяви ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 908, 00 грн (а.с. 1), за подання апеляційної скарги у розмірі 1610, 50 грн ( а.с. 158), що разом становить 2518, 50 грн (908,00+1610, 50).

З огляду на зазначене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за проведення експертизи у розмірі 6500, 00 грн, судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 1610, 50 грн, а всього у розмірі 2518, 50 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2023 року у цій справі скасувати. Прийняти нове судове рішення про задоволення позову.

Визначити порядок користування земельною ділянкою площею 0,1000 га (кадастровий номер :02:027:0269), що розташована за адресою: в АДРЕСА_1 , відповідно до частки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в житловому будинку, згідно з єдиним можливим варіантом визначення порядку користуванн спірною земельною ділянкою, запропонованого висновком судової земельно-технічної експертизи № 20/22 від 30 серпня 2022 року, який зображено на схемі в Додатку № 1 до висновку експерта.

Виділити ОСОБА_1 в користування земельну ділянку № НОМЕР_1 , що є 1/2 земельної ділянки загального користування, що проходить від точки 20 по точках 21, 22, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19 до точки 20 (площею 490 м2), що складає 245 м2; земельну ділянку №2, що є 1/2 частиною земельної ділянки загального користування, що проходить від точки 1 по точках 2, 3 до точки 1 (площею 7м2), що складає 3,5 м2; земельну дялнку №3, що проходить від точки 22 по точках 23, 6, 7, 8 до точки 22(площею 183м2,), що складає 183 м.2; земельну ділянку №4, що є земельної ділянки, на яку поширюється дія обмеження ( охоронної зони), що проходить від точки 1 по точках 3,4,5, 20 до точки 1 ( площею 137м2) площею 68,5 м2, в всього становить 500 м2.

Виділити ОСОБА_2 земельну ділянку №1, що є частиною земельної ділянки загального користування, що походить від точки 20 по точках 21, 22, 8, 9, 10, 11, 12. 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19 до точки 20 ( площею 490), що складає 245 м2; земельну ділянку №2, що є 1/2 частиною земельної ділянки загального користування, що проходить від точки 1 по точках 2, 3 до точки 1 (площею 7м2), що складає 3,5 м2; земельну дялнку №5, що проходить від точки 21 по точках 5, 23, 22 то точки 21 (площею 183м2), що складає 183м2; земельну ділянку № 4, що становить земельної ділянки, на яку поширюється дія обмеження ( охоронної зони), що проходить від точки 1 по точках 3,4,5,20 до точки 1 ( площею 137м2), що складає 68м2, а всього становить 500м2

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення судової земельно- технічної експертизи № 20/22 від 30 серпня 2022 року у розмірі 6500 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 1610, 50 грн, що разом становить 2518, 50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 17 квітня 2023 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.