Справа № 226/275/23
Справа № 226/275/23
Провадження № 2/226/56/2023
і м е н е м У к р а ї н и
17 квітня 2023 року м. Мирноград
Димитровський міський суд Донецької області у складі:
головуючої судді Коваленко Т.О.,
за участі секретаря Лазарєвої В.В.,
учасники цивільного процесу:
позивач представник ОСОБА_1 (відсутня),
відповідач ОСОБА_2 (відсутній),
розглянувши заочно у вiдкритому судовому засiданнi у місті Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення 3% та інфляційних збитків,
Представник позивача до судового засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи сповіщена належним чином, надала суду заяву із клопотанням розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку.
Відповідач до судового засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, будь-які заяви по суті справи від нього до суду не надходили.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи стосовно нього, позивач не заперечує проти розгляду справи у порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути справу заочно і за відсутності сторін у справі.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 23.08.2016 року по справі № 226/108/15-ц, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 22315,69 доларів США та 403869,10 грн, а також 895,57грн. судового збору (а.с. 16-25).

Згідно ухвали Димитровського міського суду Донецької області від 23.12.2019 року у цивільній справі 226/108/15-ц за позовом ПАТ «Родовід банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, позивача ПАТ «Родовід банк» замінено на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 26-27).

Згідно наданого розрахунку станом на 11.01.2023 року у результаті не виконання рішення Димитровського міського суду Донецької області від 23.08.2016 року позивачем розрахована за заборгованість відповідача у 404764,67 грн сума 3% річних у розмірі 25782,95 грн, інфляційних збитків у розмірі 76425,27 грн, за суму заборгованості 22315,69 долларів США 3% річних у розмірі 1421,47 долларів США (а.с. 10).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує, що предметом позову у цій справі є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення відповідачем виконання зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2, та ч. 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Отже між сторонами виникло грошове зобов`язання на підставі рішення суду.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Ч. 2 ст. 625 ЦК України визначає, що 3 % річних (чи інший розмір, визначений договором) визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку процентів річних за основу має братися саме прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Такий правовий висновок, викладений, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 04 червня 2019 року в справі №916/190/18, п.64).

Також суд враховує, що частина грошового зобов`язання між сторонами виражена в іноземній валюті - доларах США, тому при розрахунках процентів та інших стягнень за основу береться розрахунок заборгованості у доларах США, що відповідає практиці Великої Палати Верховного Суду та підтверджується таким.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

У статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За таких обставин, враховуючи не виконання грошового зобов`язання, розмір якого визначений рішенням суду у доларах США, підставою стягнення якого були умови договору, укладеного між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача 3% річних, визначених у заявленій позивачем валюті.

Враховуючи наведене вище, зважаючи, що відповідачем не виконане зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, визначеної рішенням суду, чим порушені права позивача, таке порушення підлягає захисту у судовому порядку шляхом стягнення із відповідача на користь позивача 3 % річних у сумі 1421,47 доларів США, що за курсом НБУ на дату подачі позову складає 51983,16 грн та 102208,22 грн 3% річних та інфляційних збитків за зобов`язанням, визначеним у гривневому еквіваленті.

За змістом частин з першої по шосту статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати позивача на правову допомогу по цій справі склали 21900 грн, що підтверджується Договором про надання правової допомоги № 03-01/2023 від 03.01.2023, актом № 7 приймання-передачі наданих послуг та платіжної інструкції, згідно якого було витрачено 6 год. робочого часу та підлягає сплаті 21900 грн (арк.спр.53-63).

Оскільки відповідач будь-яких клопотань по зменшенню витрат на правничу допомогу не заявляв, відомостей щодо необґрунтованості понесених витрат суду не подавав, керуючись статтею 137 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у сумі 21900 грн.

Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Суд відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

На підставі ст.ст.526, 527, 530, 546, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 76, 141, 259, 263-265, 282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () місце розташування: м.Київ, вулиця Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), місце реєстрації: АДРЕСА_1 , про стягнення 3% та інфляційних збитків задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»:

- 3 % річних у розмірі 1421,47 доларів США, що за курсом НБУ на дату подачі позову складає 51983,16 грн;

- 3 % річних та інфляційні збитки у розмірі 102208,22 грн;

- витрати на правову допомогу у розмірі 21900,00 грн;

- витрати на сплату судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Заочне рiшення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою вiдповiдача.

Заяву про перегляд заочного рiшення може бути подано протягом тридцяти днiв з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.О. Коваленко