КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/8115/22 Головуючий у 1 інстанції: Коренюк А.М.
провадження №22-ц/824/7227/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката Гарницького Павла Петровича - представника ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення збитків за актом порушень правил користування електричною енергією,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року позивач ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії, яку постачає позивач згідно Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затвердженими постановою Національної комсії з питань регулювання електроенергетики України від 14 березня 2018 року № 3112, які регулюють відносини між громадянами та енергопостачальниками. Ці Правила -є обов'язковими для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

Вказував, що відповідач є споживачем електроенергії, як мешканець квартири АДРЕСА_1 , яку постачає позивач.

Між стронами укдадженого Договір про користування електричної енергії, відповідно до якої позивач здійснював постачання електричної енергії в помешкання позивача на платній основі.

Зазначав, що відповідач проживає за даною адресою, а отже є фактичним споживачем електроенергії.

18 листопада 2021 року при проведенні позивачем перевірки стану дотримання споживачами вимог нормативних документів з енергопостачання за місцем проживання відповідача по квартирі АДРЕСА_1 було виявлено порушення ПРРЕЕ, а саме: «самовільне підключення струмоприймачів до електромережі, що не є власністю оператора системи розподілу (ОСР) після відключення».

На підставі виявленого порушення складено та підписано акт від 11.11.2021 року

№ 001249.

Сума збитків за актом порушень становить 36 714 грн 60 коп., яка відповідачем не відшкодована, що й стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» 36 714 грн 60 коп. - збитків за актом порушень правил користування електичною енергією та 2 481 грн - судового збору, а всього - 39 195 грн 60 коп.

В апеляційній скарзі адвоката Гарницького П.П. - представника ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в понвому обсязі.

В обґрунтування скарги вказує, що позовна заява подана неналежним позивачем, до неналежного відповідача, враховуючи те, що жодних договірних правовідносин між сторонами не існує, а відповідач від 2014 року не проживає за адресою місця реєстрації, що у випадку, якщо позивач був би правонаступником ПАТ «Київенерго», до позовної заяви були б долучені документи, які підтверджують дані обставини, однак, в матеріалах справі відсутні дані документи, які б надавали право позивачу звернутись до відповідача з вказаними позовними вимогами.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази направлення повідомлення про розгляд засідання комісії відповідачу, до якого пред`явлено позовні вимоги, а тому відсутні підстави вважати, що останній був належним чином повідомлений про дату, час проведення засідання комісії з розгляду Акту про порушення №001249 від 18.11.2021 року, на якому буде його розглянуто, що зачіпає права та інтереси відповідача, якого позбавили можливості захистити свої права.

Вбачає, що Рішення комісії, оформлене протоколом №1826 від 29.12.2021 року, прийнято в порушення вищевказаних вимог ПРРЕЕ, з порушенням прав відповідача, а тому воно є необгрунтованим, оскільки неповідомлення відповідача про засідання комісії з розгляду акта про порушення є перешкодою для проведення такого засідання, оскільки порушує право на захист останнього, зважаючи на те, що саме до відповідача подано позовну заяву, як до побутового споживача електроенергії, який не проживає за місцем проведення перевірки лічильника.

Зазначає, що оскільки встановленим лічильником квартири відповідач ніколи не користувався, зважаючи на те, що не проживав у квартирі та не користувався послугами, то це може свідчити про інсценування подій, яких не було.

Факту того, що саме відповідач вчиняв протиправні дії та зривав пломби з лічильника немає, позивач не надав жодних доказів до матеріалів справи для підтвердження даних обставин. Крім того, доказів того, що позивач звертався до правоохоронних органі, стосовно протиправних дій відповідача не має.

Також не зрозуміло, чому показники лічильника, які зазначені в документах позивача та ті, які показані на лічильну, не збігаються, що свідчить про фальсифікацію документів, поданих до матеріалів справи.

Враховуючи те, що відповідач час-від-часу навідується до квартири щоб перевірити справність телекомунікацій, ним не виявлено жодних пошкоджень чи зірваних пломб на лічильнику електроенергії.

При наявності того, що у квартирі, де зареєстрований відповідач, є світло, то Акти про порушення, які склав позивач є надуманими і безпідставними, так само як і ті документи, які позивач надав до позову, в яких міститься інформація про зірвані пломби та про двічі відключення електроенергії в квартирі.

Зважаючи на вищевикладені обставини, долучені до позовної заяви, документи, в тому числі Акти, відповідач ставить їх під сумнів, і вважає, що оригінали необхідно витребувати у позивача.

Враховуючи це, відповідач не повинен доводити в судовому порядку, що останній якимось чином порушив права позивача, за відповідачем залишається право вимагати відшкодування шкоди за безпідставно пред`явлений позов до нього та відшкодування йому понесених витрат за таким позовом.

Звертає увагу суду, що позивач не надаючи жодних послуг відповідачу, та не маючи з відповідачем жодних договірних правовідносин, намагається в примусовому порядку стягнути з відповідача уявну заборгованість, не долучивши до матеріалів справи жодних первинних документів, за якими можливо прослідкувати правовідносини між позивачем та відповідачем на обґрунтування наявного боргу.

Відповідач не визнає належними доказами ті папери сумнівного походження, які позивач долучив до свого позову, як на обґрунтування своїх вимог. Зважаючи на те, що до позовної заяви не було надано позивачем Договору про надання послуги, або інший документ, який засвідчує правовідносини між відповідачем та позивачем, тому виникає необхідність у витребуванні оригіналів документів у позивача для підтвердження даного факту та витребувати всі документи в оригіналах, які долучені позивачем до позовної заяви.

Вважає за необхідне зазначити, що жодних претензій від ПАТ «Київенерго» чи від іншої юридичної особи, яка надавала послуги електропостачання, до відповідача не надходило, також жодних листів відповідач не отримував. Це також свідчить про те, що відповідачу жодних листів по наявності заборгованості не надсилали.

До матеріалів справи позивач долучив рекомендоване повідомлення про отримання відповідачем листа, на якому міститься лише дата отримання і без підпису. Звертає увагу суду, що взагалі не відомо, хто отримував даного листа.

Крім того, відповідачу не відомо, яка інформація містилась в листі, який хтось отримав замість відповідача, про що стоїть відмітка на рекомендованому повідомленні.

Вважає, що можна зробити висновок щодо недоведеність з боку позивача факту порушення правил користування електрично енергією відповідачем, а саме самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромережі, що не є власністю оператора системи, з порушенням схеми обліку, після відключення 28.07.2021 року, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості вартості необлікованої електричної енергії у даному випадку є не доцільним, оскільки враховуючи, що позивачем не доведено порушень саме відповідачем правил користування електричної енергією, який не проживає за адресою проведення перевірки від 2014 року.

Також вказує, що ухвалою суду від 14.02.2023 року суддя Коренюк А.М., безпідставно відмовила в задоволенні заяви про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, вказавши на те, що представником не надано докази того, що саме в цей час особа не може прибути на засідання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховуючі всі обставини справи, з повним та всебічнім дослідженням доказів, а тому не підлягає скасуванню.

Зазначає, що на виконання вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 року №2019, який набув чинності 11.06.2017 року, Загальними зборами акціонерів ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» від 13.11.2017 року прийнято рішення про реорганізацію ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» шляхом виділу з нього ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ».

Отже, ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» є правонаступником прав та обов`язків не лише за розподільчим балансом, а й за Законом.

Крім того, звертає увагу суду на те, що рішенням Дарницького районного суду

м. Києва від 18.11.2022 року по цивільній справі №753/15937/21 за позовом ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію судом встановлено, що на виконання вимог ЗУ «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року №2019, Загальними Зборами ПАТ «Київенерго» від 13 листопада 2017 року прийнято рішення про реорганізацію ПАТ «Київенерго» шляхом виділу з нього ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі». Вказана інформація підтверджується, зокрема пунктом 2.2 Статуту позивача та листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 21 лютого 2018 року №1683/21.1/7-18.

Таким чином, ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» є правонаступником прав та обов`язків, в тому числі щодо даного спору з вимогами до відповідача ОСОБА_1 .

Також звертає увагу суду на те, що оскаржуваним рішенням встановлено, що між ПАТ «Київенерго» (енергопостачальник), правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», та ОСОБА_1 (споживач) укладено договір про користування електричною енергією №4. Місце постачання електроенергії: АДРЕСА_2 . Факт підписання вказаного договору у судовому засіданні не заперечувався відповідачем та його представником.

Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

Отже, позивач є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Київенерго» не лише за розподільчим балансом, а й за Законом.

Як зазначено вище, між ПАТ «Київенерго» (енергопостачальник), правонаступником якого є позивач та ОСОБА_1 (споживач) був укладений договір про користування електричною енергією №4 (далі Договір). Місце постачання електроенергії: АДРЕСА_2 . Факт укладання такого договору встановлений судом.

Відповідно до Договору (п.20) споживач (Відповідач) несе відповідальність за розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж.

18 листопада 2021 року за адресою місця виконання Договору уповноваженими представниками ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» зафіксовано: «Порушення ПРРЕЕ - самовільне підключення струмоприймачів до електромережі, що не є власністю оператора системи розподілу (ОСР) після відключення.

Звертає увагу суду на те, що акт був підписаний трьома представниками оператора системи, які брали участь у перевірці, та особою, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача, про що зроблено відмітку в акті.

На підставі виявленого порушення, було складено Акт №001249 від 18.11.2021 року.

Таким чином, у відповідності до вимог ПРРЕЕ 29.12.2021 року відбулось засідання комісії по розгляду Акту № 001249, що супроводжувалось веденням Протоколу.

На засіданні комісії був присутній представник споживач (чоловік).

На даному засіданні комісії прийнято рішення:

нарахування провести згідно з п. 8.4.11 та за формулою 5, визначеного главою 8.4 розділу VIII Правил роздрібного ринку електричної енергії.

Період нарахування від 28.07.2021 року до 18.11.2021 року.

Згідно з Розрахунком, вартість електроенергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем ПРРЕЕ за актом від 18.11.2021 року №001249 склала 36 714,60 грн.

Вказує, що оскільки відповідач в добровільному порядку не сплатив вищевказану заборгованість, то позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, саме відповідач, як споживач електричної енергії, з яким було укладено Договір, несе відповідальність за самовільне підключення.

Також зазначає, що відповідно до відзиву вартість послуг на надання правничої допомоги за попередньою домовленістю становить 2 500 грн за одну годину роботи адвоката.

Підставою для виплати гонорару, який зазначено, як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, постанова КГС ВС від 01.06.2018 у справі №904/8478/16).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що наведені принципи судочинства, які дотримані судом першої інстанції при прийнятті рішення, покликані забезпечувати повноту дослідження всіх обставин справи, вважає, що в рішенні висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, а оскаржуване рішення прийнято відповідно до норм процесуального та матеріального права, тобто з належним з`ясуванням та доведенням всіх обставин, що мають значення для справи, а тому не підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що на виконання вимог ЗУ «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року № 2019, Загальними Зборами ПАТ «Київенерго» від 13 листопада 2017 року прийнято рішення про реорганізацію ПАТ «Київенерго» шляхом виділу з нього ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі». Вказана інформація підтверджується, зокрема пунктом 2.2 Статуту позивача та листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 21 лютого 2018 року №1683/21.1/7-18.

Відповідно до пункту 2.3 Статуту позивача ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» є правонаступником ПАТ «Київенерго» в частині прав та обов`язків, необхідних для здійснення діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та передачі електричної енергії (електричними (локальними) мережами, в тому числі і в частині використання ліцензії та тарифів, виданих та встановлених для ПАТ «Київенерго».

Згідно з пунктом 6 постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року №312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

Отже, позивач є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Київенерго» не лише за розподільчим балансом, а й за Законом.

Встановлено, що відповідач є споживачем електричної енергії, яку постачає позивач згідно Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затвердженими постановою Національної комсії з питань регулювання електроенергетики України від 14 березня 2018 року №3112, які регулюють відносини між громадянами та енергопостачальниками. Ці Правила є обов'язковими для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

Відповідач є споживачем електроенергії, як мешканець квартири АДРЕСА_1 , яку постачає позивач.

Між стронами укдадженого Договір про користування електричної енергії, відповідно до якої позивач здійснював постачання електричної енергії в помешкання позивача на платній основі.

Відповідач проживає за даною адресою, а отже є фактичним споживачем електроенергії.

У зв`язку з наявністю значної заборгованості відповідача щодо своєчасної оплати вартості спожитої електроенергії по квартирі АДРЕСА_1 , вказана квартира була відключена від постачання електроенергії.

Судом встановлено, що 18 листопада 2021 року при проведенні позивачем перевірки стану дотримання споживачами вимог нормативних документів з енергопостачання в за місцем проживання відповідача по квартирі АДРЕСА_1 було виявлено порушення ПРРЕЕ, а саме: «самовільне підключення струмоприймачів до електромережі, що не є власністю оператора системи розподілу (ОСР) після відключення».

На підставі виявленого порушення складено та підписано акт від 11.11.2021 року №001249.

Сума збитків за актом порушень становить 36 714 грн 60 коп., яка відповідачем не відшкодована.

Правовідносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України та Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричної енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року (до 11.06.2018 року), Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП № 312 від 14 березня 2018 року (далі Правила) Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживача Правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 року № 562 та Законом України «Про ринок електричної енергії».

Підключення електроенергії за заявою наймача (власника квартири, приміщення) і відкриття особового рахунку слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила).

За змістом статей 6, 526, 626-631 ЦК України договір є обов`язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною першою статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом.

Пунктом 4 частини другої статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що правопорушеннями на ринку електричної енергії є крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку.

Відповідно до пункту 3.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП № 312 від 14 березня 2018 року (ПРРЕЕ), постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником «останньої надії». Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника «останньої надії» визначаються у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (далі ПРРЕЕ), передбачений, зокрема, обов`язок споживача користуватися електричною енергією виключно на підставі договору; сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; за умови неповної оплати за спожиту електроенергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору; здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору; не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача.

Відповідно до п.8.2.5 ПРРЕЕ у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безоблікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи), оформлюється акт про порушення згідно з формою, наведеною в додатку 8 до цих Правил.

На підставі акту про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків (п. 8.2.6 Правил).

Пунктом 8.4.1 ПРРЕЕ передбачено, що оператор системи визначає обсяг та вартість електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення цих Правил та/або виявлення фактів безоблікового споживання електричної енергії, самовільного підключення до об`єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без засобів вимірювальної техніки, відповідно до вимог цієї глави.

Згідно з пунктом 8.4.2 глави 8.4 розділу VIII Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 року, визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії здійснюється оператором системи на підставі акту про порушення, складеного у порядку, визначеному цими Правилами, у разі виявлення, зокрема таких порушень: самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі без порушення схеми обліку; самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромережі, що не є власністю оператора системи, з порушенням схеми обліку.

Відповідно до п.8.4.10 у разі виявлення у непобутового споживача порушень, зазначених у підпунктах 1 - 5 пункту 8.4.2 цієї глави, величина розрахункового добового обсягу споживання електричної енергії протягом робочого часу (W доб, кВт·год) розраховується за формулою (4)

Згідно з пунктом 8.4.13. ПРРЕЕ У разі виявлення у побутового споживача порушень, зазначених у підпунктах 6 - 8 пункту 8.4.2 цієї глави, величина розрахункового добового обсягу споживання електричної енергії через проводи (кабелі), якими здійснене самовільне підключення (W доб.с.п., кВт·год), визначається за формулою 8 цієї глави.

При цьому час використання самовільного підключення протягом доби (t вик.с.п.) приймається рівним 8 год.

Майнова шкода, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За встановлених підстав позов підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та суд вірно вважав, що вони не заслуговують на увагу і розцінив їх, як такі, що спрямовані на уникнення від виконання обов`язку, визначеного законом, по відшкодуванню матеріальних збитків, тому такі заперечення не могли бути прийнятими судом та покладеними в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Інші доводи позивача, які наведені у позові, відзиві на позов, відповіді на відзив, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, як вірно зазначив суд, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Гарницького Павла Петровича - представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: