Провадження № 2/521/291/23
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Бобуйка І.А.
секретаря судового засідання Підмазко Ю.І.,
10.09.2021 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом та просила суд: визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України , разом з матір?ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; стягувати щомісячно з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин Республіки Молдова, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКП НОМЕР_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України, в твердій грошовій сумів розмірі 20 000,00 гривень, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.10.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24.05.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.
В судове засідання позивачка не з`явилась, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, представник позивачки подала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без її особистої участі, позовні вимоги просила задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав.
Представник третьої особи: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, 10.05.2022 року представник третьої особи подала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без її особистої участі.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.
Судом встановлено, що 30.10.2014 року у ОСОБА_6 та ОСОБА_2 народилась дитина - ОСОБА_7 , що підтверджусться свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану сектора Ришкани м. Кишинів.
02.08.2018 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану сектора Ботаніка м. Кишинів.
Згідно з довідкою про реєстрацію особи громадянином України № НОМЕР_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Кишинів, країна Республіка Молдова, набула громадянства України на підставі ч. 1 ст.7 ЗУ «Про громадянство» на підставі рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 02.04.2021 року.
Також, судом встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон 21.04.2021 року строком на 4 роки. Згідно копії паспорту ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 прибула на територію України та більше ніяких переміщень не відбувалось.
10.05.2018 року між позивачкою та відповідачем було укладено нотаріально посвідчену угоду про встановлення місця проживання неповнолітньої дитини та порядку виконання батьківських зобов`язань та прав, відносно доньки.
Так згідно п. 3.1, 3.2 та 3.3 вищезазначеної угоди, визначено, що відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу Республіки Молдова, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка не досягла віку 14 років, визначається за їх спільною згодою. Сторони визначили, що місцем проживання їх неповнолітньої доньки, до досягнення дитиною віку 7 років, є місце проживання відповідача.
Судом встановлено, що згідно даної угоди, на момент досягнення дитиною 7-річного віку, місце її проживання буде визначатися батьками за їх взаємною згодою, виходячи з інтересів дитини і з урахуванням її думки, а по досягненню дитиною 14-річного віку за бажанням дитини.
У провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 , третя особа - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про повернення дитини ОСОБА_9 в державу громадянства.
Згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.01.2022 року позовні вимоги ОСОБА_10 , діючого в інтересах ОСОБА_11 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про повернення дитини до держави громадянства, залишено без задоволення. Постановою Одеського апеляційного суду від 05.07.2022 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.01.2022 року залишено без змін.
Згідно частин 1, 2 та 3 ст.150 Сімейного кодексуУкраїни батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.
Тобто, за змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, наступне.
Судом встановлено, що позивачка разом зі своїм новим чоловіком та дитиною проживають у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їм на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.2019 року.
Згідно з довідкою № 92 від 07.09.2021 року позивачка працює в Одеському національному академічному театрі опери та балету на посаді артистки-вокалістки (солістки) вищої категорії з 25.09.2018 року та згідно з довідкою про доходи позивачка за березень-серпень 2021 року включно отримала після утримання податків дохід у розмірі 144162,45 грн.
З матеріалів справи вбачається, що з місця роботи як позивачка, так і її новий чоловік характеризуються позитивно, що підтверджується відповідними характеристиками. На наркологічному та психіатричному обліку позивачка не значиться
Судом встановлено, що згідно з довідкою від 04.11.2021 року донька сторін навчається у 1-д класі ЗОШ № 118 1-3 ступенів Одеської міської ради Одеської області.
Згідно з довідкою КЗПСО «Мистецька школа № 2 імені О.К. Глазунова м. Одеси» дитина навчається у 1-му класі фортепіанного відділу та художнього класу і має успіхи у навчанні. Мати дитини дуже відповідально ставиться до навчання дитини.
Згідно з довідкою школи мистецтв «WeArt» дитина займається акторською майстерністю та акробатикою від 24.11.2021 року, має відмінні показники, двічі приймала участь у звітних концертах школи, які зафільмовані. Мати дитини відповідально ставиться до навчання дитини.
Судом встановлено, що дитина забезпечена якісним медичним обслуговуванням, що підтверджується укладеною з сімейним лікарем декларацією № 0001-7571-1ЕАО та консультаційними висновками спеціалістів.
Судом під час прийняття відповідного рішення взято до уваги інцидент від 29.11.2021 року, оскільки поніс за собою певні негативні наслідки.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №478486 від 29 листопада 2021 року приблизно о 17 години 30 хвилин ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї малолітньої доньки, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.
Матеріали справи містять пояснення свідка ОСОБА_12 , викладача КЗПСО "Мистецька школа №2 Ім. О. К. Глазунова м. Одеси", згідно яких 29.11.2021 року приблизно о 17.30 год. він побачив машину (марки Ніссан, срібного кольору), у якої були заклеєні задні номери. Недалеко від машини знаходилась жінка із дитиною, у той момент до них підбіг чоловік і вирвав дитину із рук, після чого побіг у вищевказаний автомобіль і посадив дитину на переднє сидіння, чоловік сів за кермо.
Згідно пояснень свідка ОСОБА_13 , 29.11.2021 року біля 17:00 він знаходився по АДРЕСА_4 , де побачив, що між невідомим йому чоловіком і жінкою виник конфлікт, в ході якого чоловік намагався відібрати дитину у жінки, під час чого був застосований балончик з невідомою речовиною, де чоловік силою забрав дитину приблизно 6 років, яку посадив в свій автомобіль марки «Ніссан», срібного кольору, після чого свідок намагався зупинити автомобіль іншим автомобілем, даний водій виїхав та направився в бік площі ОСОБА_14 .
В результаті вказаних дій позивачка отримала хімічні опіки очей, що підтверджується численними медичними довідками.
Згідно постанови Одеського апеляційного суду від 22.04.2022року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково та провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. При цьому у зазначеній постанові встановлено наявність складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у діях ОСОБА_15 , а саме домашнього насильства відносно позивачки та ОСОБА_16 .
Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
У цьому зв`язку суд, серед іншого, вважає, що загальна сімейна ситуація повинна розглядатися відповідно до обставин кожної справи. З цього приводу суд зазначає, що суд повинен провести поглиблене вивчення всієї сімейної ситуації і цілої низки факторів.
Відповідно до консультативного висновку № 07/21-к за результатами психологічного обстеження дитини від 09.12.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_11 розповіла, що батько «взяв та хотів майже вкрасти», почав засовувати її до автомобілю, вона здійснювала опір, говорила батьку, щоб відпустив її, але той не відпускав. Також, дитина розповіла, що батька до своєї родини вона не включає, що її ставлення змінилося до нього «після того, що він натворив», що батько разом з ОСОБА_17 використовували балончик, що рідина потрапила до очей не лише її матері, але і самій ОСОБА_16 .
Отже, суд під час ухвалення рішення, у поєднанні з іншими доказами, зокрема, керувався консультативним висновком № 07/21-к, який було викладено за результатами психологічного обстеження дитини від 09.12.2021 року, оскільки згідно результатів висновку, на цей час ОСОБА_11 відчуває недовіру до батька, сприймає його як непередбачуваного, боїться втратити матір через дії батька. Ставлення дитини до матері є люблячим та довірливим. Дитина бажає проживати разом з матір`ю. Зміна місця проживання (переїзд від матері до батька), враховуючи прихильність дитини до матері, має високий потенціал психологічного травмування дитини. Для забезпечення психологічного добробуту дитини рекомендовано проживання дитини разом з матір`ю за умов виключення ОСОБА_11 з конфлікту батьків, налагодження стосунків дитини з батьком за допомогою відеозв`язку, телефону тощо, після того, як стосунки будуть відновлені, можливі зустрічі за бажанням дитини на її умовах, виключити випадки агресивного відібрання дитини, через високий потенціал її психологічного травмування в таких обставинах.
Згідно Листа служби у справах дітей ОМР №06/4859 від 19.05.2023 року, ОСОБА_11 до служби не з`явися, двічі був повідомлений про розгляд службою заяви позивачки стосовно визначення місця проживання дитини разом з позивачкою, а тому служба не має правових підстав підготовити висновок щодо визначення місця проживання дитини разом з позивачкою.
За загальним правилом, передбаченим ст. 19 СК України та ст. 56 ЦПК України, у спорах між розлученими батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору.
Суд зазначає, що ненадання висновку органом опіки і піклування, залученим судом до участі у справі, та за достатніх та достовірних доказів, які надають можливість визначити інтереси дитини й ухвалити мотивоване судове рішення про визначення місця проживання дитини (консультативним висновком № 07/21-к, який було викладено за результатами психологічного обстеження дитини від 09.12.2021 року, письмових доказів щодо умов проживання, навчання, позашкільних занять, стосунків між дитиною та кожним із батьків, ставлення кожного з батьків до виконання батьківських обов`язків, думки дитини), не свідчить про порушення судом положень ч. 5 ст. 19 СК України.
Суд наголошує, що ризики психологічного травмування дитини мають пріоритетне значення при вирішенні відповідної справи.
На сьогодні існує широкий консенсус, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.
При вирішенні питань, які стосуються життя дитини, дитині має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
Разом із цим суд вважає за необхідне повторно наголосити, що при вирішення даної категорії справ необхідно керуватися дотриманням найкращих інтересів дитини, перевірити сімейну ситуацію і врахувати ряд факторів, зокрема, емоційного, психологічного, матеріального і медичного характеру, та надати розумну оцінку інтересам кожного із батьків та інтересам дитини, які мають найважливіше значення, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 18 червня 2014 року у справі № 6-58цс14.
Отже, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно, як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.
За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Пунктом 1 статті 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Частиною 1 статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Також, із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов?язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров?я та інші обставини, що мають істотне значення.
Суд вважає, що в інтересах дитини є визначення її місця проживання саме з позивачкою. Позивачка здатна у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток ї особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Також, суд звертає увагу відповідача, що задоволення позову про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не обмежує та не має тлумачитись як обмеження прав батька на участь у вихованні дитини, яке повинно вирішуватись батьками спільно (частина 1статті 157 Сімейного кодексу України), та той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (частина 2стаття 157 Сімейного кодексу України) за умови припинення будь-якого насильства та примусу і агресивної поведінки в будь-якій формі щодо дитини.
Стосовно позовної вимоги, яка полягає у стягненні щомісячно з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин Республіки Молдова, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКП НОМЕР_1 , аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України, в твердій грошовій сумів розмірі 20 000,00 гривень, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд зазначає наступне.
Отже, судом встановлено, що дитина проживає з позивачкою, знаходяться на повному її утриманні, відповідач на теперішній час проживає окремо від них, не турбується про добробут дитини, не забезпечує необхідними речами, ухиляється від батьківських обов`язків по її матеріальному забезпеченню.
Судом встановлено, що добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов?язку щодо утримання дитини не досягнуто. Відповідач є працездатним, має можливість працювати та сплачувати кошти, достатні для всебічного та гармонійного розвитку дитини, на утримання у відповідача інші непрацездатні особи не перебувають. Так, згідно матеріалів справи, відповідач за професією є лікарем-стоматологом, у м. Кишенів, Республіки Молдова має власну стоматологічну клініку.
Положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов?язок батьків утримувати своїх дітей.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов?язані піклуватись про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов?язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та ї людської гідності.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов?язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров?я та матеріальне становище дитини, стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім?ї.
Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.
Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню, суд, зокрема, керувався ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2023 рік», якою установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2023 року складає 2833 гривень.
Відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов?язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов?язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім?ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов?язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов?язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
3 огляду на викладене вище, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивачки на утримання дитини у розмірі 3000 гривень, щомісяця до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ст. 141 ч. 6 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь держави суму неоплаченого судового збору у розмірі 908,00 гривень.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 7, 19, 141, 150, 157, 160, 161, 180 - 184, 191, 192 Сімейного кодексу України, ст. ст. ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258-259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України ЦПК України, СУД
Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, разом з матір?ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 .
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт громадянина Руспубліки Молдови № НОМЕР_5 , виданий 04.08.2014 року, адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 (три тисячі) гривень 00 копійок, починаючи стягнення з дати звернення до суду, тобто з 10.09.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт громадянина Руспубліки Молдови № НОМЕР_5 , виданий 04.08.2014 року, адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 908 гривень 00 копійок.
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
СУДДЯ: Бобуйок І.А.