РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року, місто Звягель Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи ОСОБА_3

(Справа № 285/714/23, провадження у справі № 2/0285/357/23)

розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Звягельської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним, як батьком дитини.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з літа 2016 року і до початку квітня 2020 року він та відповідачка перебували у фактичних подружніх відносинах, проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. В цей період відповідач від нього завагітніла, після чого, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5 .

На момент народження дитини вони з відповідачкою припинили фактичні подружні відносини, вже проживали окремо і через неприязні стосунки зв`язків один з одним не підтримували. Тому відповідач, не повідомивши його, самостійно звернулась до органу ДРАЦСУ про реєстрацію народження сина ОСОБА_5 , яка була проведена на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Після народження сина вони з відповідачем відновили фактичні подружні відносини.

Однак відразу після збройного нападу російської федерації на Україну, а саме 25 лютого 2022 року, відповідач залишила з ним сина ОСОБА_5 і виїхала за межі України в невідомому напрямку. З того часу їх син ОСОБА_5 постійно проживає разом з ним, а відповідач не повідомляла про своє фактичне місце перебування, зв`язків ні з ким не підтримувала, життям, здоров`ям, розвитком сина ОСОБА_5 не цікавилась та матеріальну допомогу на його утримання не надавала.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 06.09.2022 року було визнано його батьківство відносно сина ОСОБА_5 .

Наприкінці серпня 2022 року відповідач повернулася до свого зареєстрованого місця постійного проживання в м. Новоград-Волинський, однак з дитиною практично не бачилась і не спілкувалась, матеріальну допомогу на її утримання не надавала і бажання належним чином виконувати свої батьківські обов`язки не виявляла.

За таких обставин, на початку жовтня 2022 року він звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина. Однак відповідач визначені судом аліменти на утримання сина не сплачує.

На даний час між ним та відповідачко виник спір з приводу місця проживання сина ОСОБА_5 , а тому просить суд позовні вимоги задовольнити та залишити сина на проживання з ним.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення.

Представник третьої особи також позов підтримала та просила його задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлено, що позивач і відповідач є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.14/.

У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини.

Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно.

Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Звягельської міської ради від 13 квітня 2023 року, доцільно визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також суд враховує, що позивач займається вихованням малолітньої дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному.

Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні.

Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 19, 141, 142, 160, 161 СК України, ст.ст. 200, 206, 263, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Звягельської міської ради, як орган опіки та піклування (вул. Шевченка, 16, м. Звягель, Житомирської області), про визначення місця проживання дитини - задовольнити повністю.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з батьком ОСОБА_1 .

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 536 грн. 80 коп. судового збору, сплаченого по квитанції № 187195385 від 26.01.2023 року, оригінал квитанції перебуває в матеріалах цивільної справи № 285/714/23.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у сумі 536 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено - 18.04.2023 року.

Головуючий