Ухвала

Іменем України

14 квітня 2023 року

місто Київ

справа № 947/4896/22

провадження № 61-4835ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС»,

третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Червинська Ніла Євгенівна,

вирішуючи питання відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 липня 2022 року, ухвалену суддею Васильків О. В., та постанову Одеського апеляційного суду від 06 березня 2023 року, ухвалену колегією суддів у складі Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М., Дришлюка А. І.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Пура В. Б. у лютому 2022 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» (далі - ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС»), третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Червинська Н. Є., в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червинської Н. Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 грудня 2021 року, індексний номер 61980822, на підставі якого внесено запис про право власності № 45391019 та зареєстровано право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС»;

- скасувати запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 45391019, на підставі якого було зареєстровано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС».

- припинити право власності ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом із позовом ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на нерухоме майно, на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з двох жилих кімнат, житловою площею 61, 70 кв. м, загальною площею 97, 20 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, яка належить на праві приватної власності ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС»;

- заборонити державним реєстраторам, приватним нотаріусам, іншим суб`єктам державної реєстрації в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зазначеного об`єкту нерухомого майна.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою від 06 липня 2022 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 06 березня 2023 року, Київський районний суд м. Одеси задовольнив заяву ОСОБА_1 .

Суд наклав арешт на нерухоме майно, квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з двох жилих кімнат, житловою площею 61, 70 кв. м, загальною площею 97, 20 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, яка належить на праві приватної власності ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», заборонив державним реєстраторам, приватним нотаріусам, іншим суб`єктам державної реєстрації в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього об`єкту нерухомого майна.

Заборонив відчуження нерухомого майна, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з двох жилих кімнат, житловою площею 61, 70 кв. м, загальною площею 97, 20 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, яка належить на праві приватної власності ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», заборонив державним реєстраторам, приватним нотаріусам, іншим суб`єктам державної реєстрації в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього об`єкту нерухомого майна.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, врахувавши доводи позивача щодо доцільності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням обґрунтованості таких вимог, наявності зв`язку між заходами із забезпечення позову і предметом позову, в тому числі, ефективності способу забезпечення позову, які заявник просить застосувати, забезпечення фактичного виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, зокрема у разі відчуження спірної квартири, - визнав наявними підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Суд зробив висновок, що вжиття таких заходів забезпечення позову є співмірним вимогам пред`явленого позову, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» 04 квітня 2023 року із використанням засобів поштового зв`язку направило до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 липня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 березня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що ОСОБА_1 не надав доказів, які б свідчили про наявність наміру у ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» вчинити дії, які в подальшому, у випадку задоволення позову, ускладнять захист прав та інтересів позивача, не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду в майбутньому та застосували заходи забезпечення позову виключно на підставі посилання ОСОБА_1 на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування.

Також як підстави касаційного оскарження ухвали Київського районного суду м. Одеси від 06 липня 2022 року та постанови Одеського апеляційного суду від 06 березня 2023 року заявник посилається на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постановах Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17, від 02 липня 2020 року у справі № 657/1211/19, від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, щодо обов`язковості надання суду доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій щодо предмета спору, які у подальшому стануть причиною неможливості виконання судового рішення у зв`язку із задоволенням позову.

Заявник ствердив, що обраний спосіб забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з таких підстав.

Право, застосоване судом

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такий висновок Верховний Суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Правилами частини першої статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання можливе рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання судового рішення. Інститут забезпечення позову захищає однаково інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо існування потреби у вжитті відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі № 758/10187/21-ц).

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Судами встановлено, що предметом спору є вимоги про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію речових прав і їх обтяжень, на підставі якого було внесений запис про право власності на квартиру, скасування запису у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на квартиру та припинення права власності на квартиру.

Враховуючи характер спору і зміст позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, зробив обґрунтований висновок, що між сторонами існує спір з приводу правомірності набуття ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» права власності на спірну квартиру на підставі оскаржуваного рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червинської Н. Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого було внесено запис про реєстрацію права власності, а отже, у зв`язку з вирішенням питання про повернення спірної квартири у власність позивача.

Зважаючи на предмет позову, а також реальну можливість відповідача здійснити протягом розгляду справи дії щодо відчуження спірного нерухомого майна, з метою недопущення ускладнення подальшого виконання рішення суду в разі задоволення позову, існують беззаперечні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на належну на праві власності ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постановах Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17, від 02 липня 2020 року у справі № 657/1211/19, від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, на які посилається заявник, не суперечать висновкам судів першої та апеляційної інстанцій щодо підстав застосування заходів забезпечення позову у цій справі, застосування загальних засад співмірності вжитих заходів пред`явленому позову та ефективності таких заходів з метою запобігання порушень прав позивача, у разі задоволення позову.

Застосовані судами заходи забезпечення позову є достатніми, потрібними і співмірними заходами забезпечення позову, виходячи із характеру пред`явлених позивачем вимог, правовою природою відносин, що виникли між сторонами.

Вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову спрямовані на попередження недобросовісної поведінки відповідача під час розгляду та вирішення юридичного спору, недопущення з його боку дій, що можуть ускладнити у майбутньому виконання ймовірного судового рішення.

Встановивши, що суди першої та апеляційної інстанцій у своїх рішення обґрунтували підстави застосування таких заходів забезпечення позову, як арешт майна із забороною відчуження квартири, а також вчинення будь-яких дій щодо неї, Верховний Суд визнає, що суди вжили забезпечення позову із дотриманням норм процесуального закону.

Загальні висновки

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 липня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 березня 2023 року є необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 3 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Червинська Ніла Євгенівна, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 липня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 березня 2023 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак