Проваження № 22-ц/824/3565/2023 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 квітня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами Міністерства юстиції України і Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм»на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 27 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм», треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія», Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрно-хімічна компанія», державний нотаріус Хотинської державної нотаріальної контори Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк Єлизавета Ремусівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маматова Вікторія Валеріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуцевич Олена Олександрівна, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 2021 року № 3587/5 було задоволено скаргу ТОВ «Інвесткомм», подану 01 липня 2021 року, і скасовано рішення про реєстрацію речових прав на нерухоме майно державного нотаріуса Хотинської державної нотаріальної контори Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк Є.Р. № 56167762 від 15 січня 2021 року, № 5642477 від 04 лютого 2021 року, № 58287519 від 22 травня 2021 року, скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маматової В.В. № 5962179 від 22 червня 2021 року та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуцевич О.О. № 59100531 і № 59100164 від 05 липня 2021 року.

Підставою для прийняття оскаржуваного наказу визначено висновок Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 07 вересня 2021 року за результатами розгляду скарги ТОВ «Інвесткомм» від 01 липня 2021 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 липня 2021 року, з доповненнями до неї від 08 липня 2021 року, зареєстрованими в Міністерстві юстиції 13 липня 2021 року. Вказувала, що оскаржувані реєстраційні дії, які

- 2 -

стосувалися скасування реєстрації обтяжень квартири АДРЕСА_1 та реєстрацію права власності на цю квартиру, були вчинені на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , однак на переконання ТОВ «Інвесткомм» при проведенні відповідних реєстраційних дій було порушено вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Посилалася, що зазначена скарга ТОВ «Інвесткомм» не підлягала вирішенню МЮ, України, оскільки, на момент її розгляду існував спір щодо квартири АДРЕСА_1 , в тому числі про визнання права власності на неї, що згідно ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виключає розгляд скарги ТОВ «Інвесткомм». За таких обставин, розгляд зазначеної скарги має наслідком перейняття МЮ України функцій суду у питанні визначення правомірного власника квартири, в той час, як матеріали реєстраційної справи та матеріали відповідної судової справи різняться за своїм наповненням. Наявність висновку та наказу МЮ України на користь ТОВ «Інвесткомм» порушує права позивачки, яка є законним власником квартири АДРЕСА_1 . ТОВ «Інвесткомм» незаконно зареєстрував за собою право власності на вказану квартиру, що було встановлено у висновку комісії МЮ від 03 листопада 2020 року, який став підставою для прийняття наказу МЮ України № 4451/5 від 23 грудня 2020 року про скасування реєстрації. Таким чином, незаконність дій ТОВ «Інвесткомм» та рішення державного реєстратора під час здійснення державної реєстрації права власності на вказану квартиру, яку скасовано наказом МЮ України № 4451/5 від 23 грудня 2020 року, свідчить про відсутність у ТОВ «Інвесткомм» такого права власності на квартиру. Відповідно реєстраційні дії, які скасовані оскаржуваним нею наказом МЮ України від 08 жовтня 2021 року, були правомірними та законними. Посилаючись на те, що оскаржуваний наказ прийнято поза межами компетенції МЮ України, так як фактично скасовано реєстраційні дії вчинені на виконання нотаріальних правочинів та за наявності в суді спору про право, просила визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 08 жовтня 2021 року № 3587/5.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 27 жовтня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасувано наказ Міністерства юстиції України від 08 жовтня 2021 року № 3587/5. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням, відповідач Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована хибністю висновків суду про те, що розгляд і вирішення МЮ України питання про реєстраційні дії у відношенні нерухомого майна, щодо якого наявний судовий спір, виходить за межі його компетенції і дискреційних повноважень та є неправомірним. Судом не враховано як Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», так і Положення про Міністерство юстиції України, затверджене постановою КМ України № 228 від 02 липня 2014 року, та Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений постановою КМ України № 1128 від 25 грудня 2015 року, які надають МЮ України повноваження по розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність реєстраторів. Вважає, що висновок Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, яким рекомендовано скаргу ТОВ «Інвесткомм» задоволити, є правильним, оскільки реєстрацію припинення іпотек і обтяжень ТОВ «Інвесткомм» на спірну квартиру проведено державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори Мартинюк Є.Р. без будь-яких документів та безпідставно змінено суб`єкта права на квартиру з ТОВ «Інвесткомм» на

- 3 -

ОСОБА_2 . Суд не звернув уваги на лист ДП «Національні інформаційні системи» від 03 вересня 2021 року, згідно якого через техніку, уражену шкідливим програмним забезпеченням, у червні-серпні 2021 року вчинялися несанкціоновані дії у Державному реєстрі прав, зокрема реєстраційні дії державного нотаріуса Мартинюк Є.Р., що слугувало підставою для прийнятя наказу про скасування реєстраційнийх рішень. Суд не врахував, що для відмови у задоволенні скарги відповідно до п.4 ч.8 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» має бути інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими ж сторонами, з тих самих предмета і підстав, що у даній справі відсутнє.

Відповідач ТОВ «Інвесткомм» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог в повному обсязі, посилаючись на його незаконність і необгрунтованість.

Скарга мотивована помилковістю врахування судом іншого спору у справі № 752/13486/20 за позовом ТОВ «Інвесткомм», де ОСОБА_1 подала зустрічний позов, предметом якого є визнання за нею права власності на спірну квартиру. Суд невірно послався на окремі положення ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не проаналізувавши її зміст вцілому, зокрема пункти 3 і 4 ч.8 ст.37 цього Закону, які як уточнюючі норми, передбачають відмову у задоволенні скарги лише у випадку наявності інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими ж сторонами, з тих самих предмета і підстав, чого в даній справі не встановлено. Задовольняючи позов, суд не врахував надані суду докази щодо незаконності заволодіння позивачкою нерухомим майном, зокрема те, що право власності ТОВ «Інвесткомм» шляхом протиправного втручання у державний реєстр було неправомірно передано ОСОБА_2 , який через кілька годин подарував квартиру доньці ОСОБА_1 , яка відразу передала її в іпотеку. Суд фактично захистив незаконно здобуте позивачкою право власності, допоміг ОСОБА_2 уникнути відповідальності за кредитом та нівелював спроби товариства відновити свої права як кредитора. Суд не дотримався принципу справедливості, неупередженості та змагальності, формально підійшов до вирішення спору, не врахувавши, що мали місце факти неправомірних дій із Державним реєстром речових прав.

Позивачка ОСОБА_1 в особі адвоката Артюхова Д.С. подала відзив на апеляційні скарги відповідачів де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив її позов, а доводи апеляційних скарг МЮ України і ТОВ «Інвесткомм» є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду щодо виходу МЮ України за межі своєї компетенції при розгляді скарги ТОВ «Інвесткомм».

Третя особа ОСОБА_3 в особі представниці адвокатки Лозинської О.Л. подала відзив на апеляційні скарги відповідачів, в якому просив відхилити обидві апеляційні скарги, а рішення суду залишити без змін з огляду на правильність та підставність судового рішення та вдіповдіність судових висновків вимогам закону.

Решта учасників правом на подання відзиву на апеляційні скарги не скористалися.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ТОВ «Інвесткомм»адвокат Палієнко О.А. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати оскаржуване рішення Голосіївського районного суду м.Києва як незаконне. Погодився із апеляційною скаргою МЮ України.

Відповідач Міністерство юстиції України належним чином повідомлене про розгляд справи, до суду не з`явилося, причин неявки не повідомило. Після закінчення апеляційного перегляду справи електронною поштою до суду надійшло клопотання представника МЮ України про відкладення розгляду, яке апеляційний суд не аналізує з огляду на його надходження після прийняття апеляційним судом постанови.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Артюхов Д.С. в суді апеляційної інстанції

- 4 -

проти задоволення апеляційних скарг заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Представниця третьої особи ОСОБА_3 адвокатка Лозинська О.Л. в суді апеляційної інстанції послалася на те, що суд ухвалив законне рішення про скасування наказу МЮ України з огляду на наявність судового спору, а тому підстави для скасування рішення відсутні.

Треті особи- державний нотаріус Хотинської державної нотаріальної контори Чернівецької області Мартинюк Є.Р. та приватний нотаріус КМНО Гуцевич О.О.подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Третя особа приватний нотаріус КМНО Маматова В.В. належним чином повідомлена про розгляд справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з`явилася, заяви про відкладення не подала.

Треті особи - ОСОБА_2 , ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія», ТОВ «Аграрно-хімічна компанія», належним чином повідомлені про розгляд справи, що стверджується направленими згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на вказану представником ОСОБА_2 адвокатом Серпутько Я.С. електронну адресу та електронні адреси товариств судовими повістками і повідомленням про їх доставлення, до суду не з`явилися, причин неявки не вказали, що згідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги МЮ України і ТОВ «Інвесткомм» підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення № 251-С/КІ від 09 лютого 2008 року, квартира АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_2 .

Право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру було зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації 28 лютого 2008 року, що сстверджується реєстраційним написом, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 листопада 2013 року.

На підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріальнонго округу Тверської І.В. № 52317076 від 21 травня 2020 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано 20 травня 2020 року за ТОВ «Інвесткомм».

Наказом Міністерства юстиції України № 4451/5 від 23 грудня 2020 року рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріальнонго округу

- 5 -

Тверської І.В. № 52317076 від 21 травня 2020 року, скасовано.

У липні 2020 року ТОВ «Інвесткомм» звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Провадження у вказаній справі відкрите ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року.

В рамках зазначеної справи в березні 2021 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до відповідача ТОВ «Інвесткомм», треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання за ним права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході розгляду зазначеної цивільної справи було замінено позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_1 , оскільки, відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування спірної квартири від 25 червня 2021 року ОСОБА_2 подарував квартиру доньці ОСОБА_1 , право власності якої на квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку.

У липні 2021 року ТОВ «Інвесткомм», достеменно знаючи про наявність в суді спору щодо зазначеного нерухомого майна, звернулось до Міністерства юстиції України із відповідною скаргою.

Наказом Міністерства юстиції України № 3587/5 від 08 жовтня 2021 року скаргу ТОВ «Інвесткомм» задоволено та скасовано: - рішення від 15 січня 2021 року № 56167762, від 22 травня 2021 року № 58287519 та від 04 лютого 2021 року № 5642477, прийняті державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк Є.Р.; - рішення від 22 червня 2021 року № 5962179, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маматовою В.В.; - рішення від 05 липня 2021 року № 59100531 та № 59100164, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуцевич О.О., щодо квартири АДРЕСА_1 .

Вирішуючи спір суд першої інстанції зробив наступні висновки:

- Міністерство юстиції України не має права здійснювати перегляд рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір, про що вказано у ч.2 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;

- розгляд Міністерством юстиції України питання, що виходить за межі його компетенції є порушенням його дискреційних повноважень, як суб`єкта владних повноважень, обмежених п.9 ч.8 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо розгляду скарг на дії державного реєстратора щодо вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, відносно якого наявний судовий спір, а тому розгляд скарги ТОВ «Інвесткомм» по суті за таких обставин є неправомірним;

- Міністерством юстиції України були порушені дискреційні повноваження при розгляді скарги та винесенні оскаржуваного наказу, а відтак суд вважає, що позовні вимоги про визнання спірного наказу протиправним та його скасування ґрунтуються на вимогах закону, а відтак підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263-264 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них, неповно з`ясував обставини справи, що потягло ухвалення помилкового рішення.

Спірні правовідносини щодорозгляду МЮ України скарг на рішення, дії чи бездіяльність реєстраторіврегулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Положенням про Міністерство юстиції України, затверджене постановою КМ України № 228 від 02 липня 2014 року, таПорядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою КМ України № 1128 від 25 грудня 2015 року.

- 6 -

Так, відповідно до ч.2 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень Міністерства юстиції України віднесено розгляд скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

За приписами підпунктів 3 та 4 п.8 ст.37 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) МЮ України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо: 3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін; 4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав.

Отже, за змістом наведених норм під судовим спором щодо нерухомого майна, який перешкоджає розгляду МЮ України скарги, законодавець визначає спір який вже вирішено, або який ще існує - між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав.

Суд на наведені положення закону уваги не звернув, та не врахував, що у справі № 752/13486/20, яка розглядається Голосіївським районним судом м.Києва, предметом спору за первісним позовом ТОВ «Інвесткомм» є визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а за зустрічним позовом ОСОБА_1 є визнання за позивачкою права власності на спірну квартиру.

Жоден із реєстраторів, дії та рішення яких оскаржувалися ТОВ «Інвесткомм» до МЮ України, не є стороною у вказаній вище справі № 752/13486/20, що виключає тотожність спору, який розглядається МЮ України та у свою чергу свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і як наслідок необгрунтованість судового рішення.

При цьому посилання суду на п.9 ч.8 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який передбачає відмову у задоволенні скарги, якщо розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу, недоречні та помилкові, оскільки розгляд МЮ України скарг на рішення, дії чи бездіяльність реєстраторівпередбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою КМ України № 1128 від 25 грудня 2015 року.

Окрім того, вирішуючи спір, суд допустив неповне з`ясування обставин справи, що потягло помилковість висновків.

Згідно приписів ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, процесуальний закон покладає на суд безумовний обов`язок врахування обставин, встановлених рішенням суду в іншій справі, у якій брали участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєситру судових рішень.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом МЮ України № 4451/5 від 23 грудня 2020 року скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І.В. № 52317076 від 21 травня 2020 року, щодо реєстрації за ТОВ «Інвесткомм» права власності на спірну квартиру в порядку зверенння стягнення на іпотечне майно як кредитором іпотекодавця.

Водночас суд не звернув уваги на те, що ТОВ «Інвесткомм» оскаржив даний наказ і рішенням Господарського суду м.Києва від 28 липня 2021 року у справі № 910/2042/21

- 7 -

позови ТОВ «Інвесткомм» та ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія» задоволені частково, зокрема визнано протиправним та скасовано наказ Мін`юсту від 23 грудня 2020 року № 4451/5 в частині скасування рішення від 21 травня 2020 року № 52317076, прийнятого приватним нотаріусом Тверською І.В. Скасовуючи наказ Мін`юсту, господарський суд керувався тим, що ТОВ «Інвесткомм» було дотримано порядок повідомлення боржника ОСОБА_2 про порушення основного зобов`язання відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку» і докази такого повідомлення були надані приватному нотаріусу Тверській І.В., у зв`язку з чим правомірно було прийнято рішення від 21 травня 2020 року № 52317076 про державну реєстрацію переходу права власності на квартиру № НОМЕР_1 від ОСОБА_2 до ТОВ «Інвесткомм».

Рішення Господарського суду м.Києва у вказаній частині залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17 серпня 2022 року та постановою Верховного Суду від 07 грудня 2022 року, які погодилися із висновками суду першої інстанції, що ТОВ «Інвесткомм» було дотримано процедурного порядку повідомлення боржника ОСОБА_2 відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку» з наданням доказів такого повідомлення (разом з доказами отримання боржником вимоги про усунення порушень) державному реєстратору - приватному нотаріусу Тверській І.В., а приватним нотаріусом дотримано норм закону при прийнятті рішення від 21 травня 2020 року № 52317076.

Тобто, господарськими судами незаперечно встановлено правомірність набуттяТОВ «Інвесткомм» права власності на спірну квартиру шляхом звернення стягнення на іпотечне майно та правомірність вчинення 21 травня 2020 року реєстраційних дій приватним нотаріусом Тверською І.В.

Наведене у свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для припинення обтяження (іпотеки) спірної квартири та реєстрацію прав на цю квартиру за ОСОБА_2 у січні-лютому 2021 року державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк Є.Р., а також вчинення послідуючих реєстраційних дій щодо переходу права на квартиру до ОСОБА_1 і передача її в іпотеку.

Відповідно до ст.1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до положень частин 1 та 2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Окрім того, суд не звернув уваги та не дав належної оцінки листу ДП «Національні інформаційні системи» від 03 вересня 2021 року, згідно якого через техніку, уражену шкідливим програмним забезпеченням, у червні-серпні 2021 року вчинялися несанкціоновані дії у Державному реєстрі прав, зокрема реєстраційні дії державного нотаріуса Мартинюк Є.Р., що слугувало підставою для прийнятя наказу про скасування реєстраційнийх рішень. Наведені обставини позивачкою не спростовані.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального

- 8 -

права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

З викладених вище підстав колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи та вимогах закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість.

Відмовляючи у позові, апеляційний суд керується тим, що оспорюваний позивачкою наказ Мін`юсту прийнято у межах його компетенції і підстави для визнання його протиправним і скасування з наведених у позовній заяві ОСОБА_1 підстав відсутні.

Доводи, наведені у відзивах позивачки ОСОБА_1 і третьої особи ОСОБА_3 на апеляційні скарги про те, що з огляду на наявність судового спору з приводу нерухомого майна, Мін`юст мав відмовити у задоволенні скарги, а розглянувши її, вийшов за межі повноважень, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Як вище вказувалося положення ч.2 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) щодо неможливості розгляду Мін`юстом скарги у випадку наявності спору щодо нерухомого майна необхідно застосовувати у системному зв`язку із положеннями підпунктів 3 та 4 п.8 ст.37 цього Закону.

Аналогічні висновки про те, що судовий спір, який розглядається судом і унеможливлює розгляд Мін`юстом скарги, має бути тотожним спору, який вирішується Мінюстом, сформовані у ряді постанов Верховного Суду та є усталеними.

Так у постанові Верховного Суду від 29 січня2021 року у справі № 640/12666/19, де предметом спору було оскарження наказу Мін`юсту з підстав, що на момент розгляду скарги в ЄДРСР наявна інформація про відкриття Господарським судом м.Києва провадження за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «Три озера», МЮ України про визнання права іпотеки на нерухоме майно, визнання недійсним договору відчуження цього майна, та визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав, що є підставою для відмови МЮ України у задоволенні скарги, скасовуючи судові рішення і ухвалюючи нове про відмову у позові, Верховний Суд вказав, що скарга, яка розглядалася Мін`юстом, була подана ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на рішення державного реєстратора приватного нотаріуса КМНО, який не був стороною у господарській справі, що свідчить про нетотожність спору (спір між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав) та виключає відмову у задоволенні скарги з підстав наявності іншого спору щодо нерухомості. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 804/2296/17, підстави для відступлення від цього висновку відсутні.

У постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 640/28931/20, де предметом спору було оскарження наказу Мін`юсту з підстав, що на момент розгляду скарги був наявний судовий спір, в тому числі, про право власності на це ж саме спірне майно - майновий комплекс у АДРЕСА_3 , який виключає можливість розгляду скарги на дії приватного нотаріуса МЮ України, оскільки не належить до його компетенції в силу Закону, скасовуючи постанову апеляційного суду та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову у позові, Верховний Суд зазначив, що нетотожність чи відсутність хоча б одного елементу (ті самі сторони, той самий предмет і ті

- 9 -

самі підстави) виключає таку підставу для відмови у задоволенні скарги, що наведена у п.4 ч.8 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оскільки у іншій справі щодо спору з приводу нерухомого майна інші сторони і відсутня тотожність спору, то зазначені судові провадження не були перешкодою для розгляду МЮ України скарги на рішення та дії державного реєстратора і підстави для скасування оскаржуваного позивачем наказу Мін`юсту відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 804/2296/17.

Решта доводів позивачки та третьої особи ОСОБА_3 , викладених у їх відзивах на апеляційну скаргу, не спростовують висновків апеляційного суду щодо наявності підстав для відмови у позові, викладених вище.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційних скаргах та відзивах, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України і Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм»задоволити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 27 жовтня 2022 рокускасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм», треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія», Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрно-хімічна компанія», державний нотаріус Хотинської державної нотаріальної контори Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк Єлизавета Ремусівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маматова Вікторія Валеріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуцевич Олена Олександрівна, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування наказу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: