Ухвала

Іменем України

12 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 639/4258/22

провадження № 61-4857ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 грудня 2022 року у складі судді: Труханович В. В., та постанову Харківського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Тичкової О. Ю., Пилипчук Н. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання незаконною бездіяльності та відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ГУ НП в Харківській області про визнання незаконною бездіяльності та відшкодування збитків.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 з 2015 року проходить службу в ГУ НП в Харківській області. Станом на листопад 2022 року проходить службу на посаді начальника Куп`янського районного управління поліції ГУ НП в Харківській області. До 04 березня 2021 року проходив службу на посаді начальника Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області.

03 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та Державною іпотечною установою укладено договір фінансового лізингу № ФЛ201900475. 03 вересня 2019 року було укладено трьохсторонній договір № ДК201900543 між ОСОБА_1 , ГУ НП в Харківській області (виступило у цьому договорі як орган забезпечення житлом) та Державною іпотечною установою. У пункті 1.1 договору № ДК201900543 вказано, що ГУ НП в Харківській області здійснює компенсацію частини лізингових платежів. Умови виплати зазначеної компенсації, періодичність платежів та їх розмір встановлюється договором про компенсацію лізингових платежів № ДК201900543 від 03 вересня 2019.

У березні 2021 року за результатами проведеного службового розслідування та складеного за його результатами висновку від 01 березня 2021 року наказом начальника ГУ НП в Харківській області від 01 березня 2021 року № 153 ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. Наказом ГУ НП в Харківській області від 04 березня 2021 року № 165 о/с його було звільнено зі служби в поліції. У зв`язку із звільненням позивача із служби в поліції ГУ НП в Харківській області перестало щомісячно компенсувати на рахунок Державної іпотечної установи лізингові платежі у розмірі 40 відсотків щомісячної суми від вартості житла.

У подальшому рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року скасовані вказані накази, позивача поновлено на службі та зобов`язано нарахувати і виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, яке набрало законної сили. Вказаним рішенням суду ОСОБА_1 поновлений на службі в поліції з 04 березня 2021 року.

Тому і договір від 03 вересня 2019 року № ДК201900543 про компенсацію частини лізингових платежів не повинен був бути припиненим і, як наслідок, ГУ НП в Харківській області повинно було продовжувати щомісячно компенсувати Державній іпотечній установі частини лізингових платежів у розмірі 40 відсотків від суми договору та суму винагороди за отримане позивачем у фінансовий лізинг житло у розмірі 3,8 відсотків річних. Однак з 01 квітня 2021 року і до 31 серпня 2021 року ГУ НП в Харківській області відмовилося та не здійснювало щомісячне перерахування частини лізингових платежів та суми винагороди ДІУ. Він був вимушений самостійно щомісячно сплачувати на рахунок Державної іпотечної установи і свої платежі і платежі за ГУ НП у розмірі 40 відсотків від суми договору та суми винагороди.

ГУ НП в Харківській області не виконало свої зобов`язання за Договором від 03 вересня 2019 року № ДК201900543 і внаслідок протиправного звільнення і припинення договору від 03 вересня 2019 року № ДК201900543 ОСОБА_1 вимушений був здійснювати самостійно оплату відшкодування вартості житла та збільшену винагороду. Отже, загальна сума завданих йому збитків становить 90 346,62 грн та грошові кошти у сумі 25 872,33 грн як інфляційні втрати за період з 01 жовтня 2021 року по 16 грудня 2022 року.

ОСОБА_1 просив:

визнати незаконною бездіяльність ГУ НП в Харківській області щодо невиконання умов договору від 03 вересня 2019 року № ДК201900543 про компенсацію частини лізингових платежів на користь Державної іпотечної установи за період з 01 квітня 2021 року по 31 жовтня 2021 року;

стягнути з ГУ НП в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 90 346,62 грн як відшкодування завданих збитків та грошові кошти у сумі 25 872,33 грн як інфляційні втрати за період з 01 жовтня 2021 року по 16 грудня 2022 року;

стягнути з ГУ НП в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 2 154,58 грн, як відшкодування суми сплаченого судового збору.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 грудня 2022 року у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ГУ НП в Харківській області про визнання незаконною бездіяльності та відшкодування збитків відмовлено.

Роз`яснено позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

ОСОБА_2 оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень - ГУ Національної поліції в Харківській області щодо невиконання умов договору фінансового лізингу, який було укладено позивачем під час проходження служби в Національній поліції, про компенсацію частини лізингових платежів на користь Державної іпотечної установи, тобто позивач фактично звертається до суду з вимогами, у зв`язку з діяльністю відповідача як суб`єкта владних повноважень;

з тексту позову вбачається відсутність матеріально-правових відносин між позивачем та відповідачем. Оскільки цей спір має ознаки публічно-правового, він не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Постановою Харківського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 грудня 2022 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

згідно пункту 7 Порядку забезпечення поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, Державного бюро розслідувань житлом на умовах фінансового лізингу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2018 року № 1201, для забезпечення житлом на умовах фінансового лізингу поліцейський або особа рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, Державного бюро розслідувань відповідно до цього Порядку подає органу забезпечення житлом за місцем проходження служби або відрядження заяву про отримання житла на умовах фінансового лізингу за формою, визначеною лізингодавцем, в якій зазначає специфікацію житла, яке бажає отримати. Отже, Головного управління Національної поліції в Харківській області відноситься до органів виконавчої влади та поліцейський може бути забезпечений житлом на умовах фінансового лізингу лише при проходженні ним служби в Національній поліції;

відповідно до частини першої статті 4 КАС України спір може бути переданий на вирішення адміністративного суду, якщо хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 362/643/21 (постанова від 08 червня 2022 року, п. 82) спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів;

ОСОБА_2 оскаржує бездіяльність суб`єкта владних повноважень - ГУ НП в Харківській області щодо невиконання умов договору фінансового лізингу, який було укладено позивачем під час проходження служби в Національній поліції, про компенсацію відповідачем частини лізингових платежів на користь Державної іпотечної установи. Таким чином, вимоги позивача стосуються виконання ГУ НП своїх зобов`язань, що виникли із договору фінансового лізінгу, який був укладений з метою реалізації соціальних гарантій позивача у зв`язку із проходженням ним публічної служби. Тому цей спір належить до юрисдикції адміністративного суду.

01 квітня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 грудня 2022 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що:

Велика Палата Верховного Суду у справі № 362/643/21 від 08 червня 2022 року не відступила від висновків викладених у постановах Верховного Суду, а саме: від 11 квітня 2018 року у справі № 522/16204/15-а (провадження № 11-156апп18); від 17 квітня 2018 року у справі № 2-а/87/11 (провадження № 77- 97апп18); від 20 вересня 2018 року у справі № 815/2551/15 (провадження № 11- 640апп18); від 13 лютого 2019 року у справі № 826/19681/16; від 24 квітня 2019 року у справі № 494/1234/17; від 15 травня 2019 року у справі № 826/4766/17; від 13 лютого 2019 року у справі № 826/19681/16;

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 826/4766/17 зазначено, що за правилами цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло, зокрема, про взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку та про надання житла. Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 3 жовтня 2018 року у справі № 757/37024/15-а; від 13 березня 2019 року у справі № 688/2940/16-ц та від 3 квітня 2019 року у справі № 826/11308/18»);

у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 826/11308/18 зазначено, що «У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача. Тому справи з житлових питань повинні розглядатися за правилами цивільного судочинства. Проте Верховний Суд не визначав у порядку якого судочинства повинні розглядатися справи про компенсацію частини лізингових платежів;

між позивачем та ГУ НП в Харківській області було укладено договір про компенсацію частини лізингових платежів від 03 вересня 2019 року № ДК201900543. Укладення такого договору засноване не на публічно-владних управлінських функціях управління поліції, а засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Cпір між органом державної влади і фізичною особою, яка є чи була працівником органу державної влади з приводу житлових питань по оскарженню дій чи бездіяльності цих органів, де вони працюють та/або працювали, повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства. Договір між сторонами укладався на принципах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, відповідач при укладені договору не здійснював будь-яких публічно-владних управлінських функцій, тому і розглядатися цей спір повинен саме за правилами цивільного судочинства;

у цій справі не оскаржуються дії відомчої житлової комісії з приводу не зарахування на квартирний облік, тому обставини цієї справи не тотожні справі № 362/643/21.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 з 2015 року проходив службу в ГУ НП в Харківській області. Станом на листопад 2022 року проходить службу на посаді начальника Куп`янського районного управління поліції ГУ НП в Харківській області.

03 вересня 2019 року між позивачем та Державною іпотечною установою (ЄДР 33304730) було укладено договір фінансового лізингу № ФЛ201900475. 03 вересня 2019 року було укладено трьохсторонній договір № ДК201900543 між позивачем, ГУ НП в Харківській області (виступило у цьому договорі як орган забезпечення житлом) та Державною іпотечною установою. Пунктом 1.1 Договору № ДК201900543 визначено, що ГУ НП в Харківській області здійснює компенсацію частини лізингових платежів. Умови виплати зазначеної компенсації, періодичність платежів та їх розмір встановлюється договором про компенсацію лізингових платежів № ДК201900543 від 03 вересня 2019 року.

У березні 2021 року за результатами проведеного службового розслідування та складеного за його результатами висновку від 01 березня 2021 року наказом начальника ГУ НП в Харківській області від 01 березня 2021 року № 153 ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. Наказом ГУ НП в Харківській області від 04 березня 2021 року № 165 о/с його було звільнено зі служби в поліції. У зв`язку із звільненням позивача із служби в поліції ГУ НП в Харківській області перестало щомісячно компенсувати на рахунок Державної іпотечної установи лізингові платежі у розмірі 40 відсотків щомісячної суми від вартості житла.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року були скасовані вказані накази, позивача поновлено на службі і зобов`язано нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Вказаним рішенням суду ОСОБА_1 поновлений на службі в поліції з 04 березня 2021 року. Рішення набрало законної сили.

При зверненні із позовом позивач зауважував, що договір від 03 вересня 2019 року № ДК201900543 про компенсацію частини лізингових платежів не повинен був бути припиненим і, як наслідок, ГУ НП в Харківській області повинно було продовжувати щомісячно компенсувати Державній іпотечній установі частини лізингових платежів у розмірі 40 відсотків від суми договору та суму винагороди за отримане позивачем у фінансовий лізинг житло у розмірі 3,8 відсотків річних. Однак з 01 квітня 2021 року і до 31 серпня 2021 року ГУ НП в Харківській області відмовилося та не здійснювало щомісячне перерахування частини лізингових платежів та суми винагороди ДІУ. Він був вимушений самостійно щомісячно сплачувати на рахунок Державної іпотечної установи і свої платежі і платежі за ГУ НП у розмірі 40 відсотків від суми договору та суми винагороди.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів (частина перша стаття 19 КАС України).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі № 910/16744/17 (провадження № 12-255гс18) вказано, що:

«до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого права та інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2021 року у справі № 587/1506/19 (провадження № 61-11721св20) зазначено, що:

«курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Аналогічні положення містяться в частині четвертій статті 74 Закону України «Про Національну поліцію».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18) зазначено, що «з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року в справі № 461/5577/15-ц, 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15, оскільки указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби. Водночас слід зазначити, що у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС у редакції Закону № 2147-VIII, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. На підтвердження викладеного висновку слід зауважити, що 5 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, 3 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17, та вказала, що спори пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби - підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства».

Вимоги позивача у цій справі зводяться до оспорення умов договору щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, тому такий спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, зокрема, питаннями відповідальності за невиконання умов договору адміністративного характеру».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22) вказано, що:

«юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2 частини першої статті 19 КАС України).

Спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів».

Суди встановили, що ОСОБА_2 оскаржує бездіяльність суб`єкта владних повноважень - ГУ НП в Харківській області. Вимоги позивача стосуються виконання ГУ НП своїх зобов`язань, що виникли із договору фінансового лізингу, який був укладений з метою реалізації соціальних гарантій позивача у зв`язку із проходженням ним публічної служби.

За таких обставин, суди зробили обґрунтований висновок, що цей спір належить до юрисдикції адміністративного суду.

Посилання на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду, а саме: від 11 квітня 2018 року у справі № 522/16204/15-а (провадження № 11-156апп18); від 17 квітня 2018 року у справі № 2-а/87/11 (провадження № 77- 97апп18); від 20 вересня 2018 року у справі № 815/2551/15 (провадження № 11- 640апп18); від 13 лютого 2019 року у справі № 826/19681/16; від 24 квітня 2019 року у справі № 494/1234/17; від 15 травня 2019 року у справі № 826/4766/17; від 13 лютого 2019 року у справі № 826/19681/16, необґрунтовані, оскільки ці висновки зроблені за інших фактичних обставин.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 грудня 2022 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання незаконною бездіяльності та відшкодування збитків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков