Справа № 587/381/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року Сумський районний суд Сумської області в складі: головуючого судді - Гончаренко Л.М., за участю секретаря судового засідання - Макошенець С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 представник позивача звернувся до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що 01.11.2019 року о 07 години 22 хв. на прогоні Кирилівка-Куп`єваха, 138 км, пікет №7, машиніст потяга №776 (тепловоз серії ТЕП70 №058) з напрямком Київ-Харків здійснив наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка внаслідок отриманих травм померла. Вказані обставини було встановлено рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 21.02.2022 року у справі №592/11046/21 за позовом опікуна в інтересах дитини загиблої ОСОБА_2 до АТ «Укрзалізниця». Постановою Сумського апеляційного суду від 19.07.2022 року дане рішення залишено без змін. Позивач зазначає, що смерть дочки викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя та беззаперечно призвела до необхідності докладати зусиль для організації свого життя і у майбутньому, більше не може розраховувати на підтримку дочки, відчуває біль і страждання. Втрата дочки є однозначно передчасною, оскільки на момент загибелі їй було лише 30 років і будь-яких передумов до її смерті не було. Додаткових страждань завдає те, що його внук залишився сиротою через смерть його дочки. Звертає особливу увагу на те, що страждання позивача, пов`язані зі смертю дочки є не «одномоментними», а «триваючими», тому, що втрата дочки є непоправною подією в житті батька. Тепловоз серії ТЕП70 №058 знаходиться на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Основа» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця». ОСОБА_3 працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Основа» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст тепловоза з 2003 року по теперішній час. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з АТ «Укрзалізниця» на його користь 250 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю дочки.

У відзиві на позовну заяву АТ «Українська залізниця» просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначає, що працівниками залізничного транспорту не були порушенні правила безпеки руху або експлуатації транспорту,, що свідчить про правомірність дій відповідача. Крім того, смерть ОСОБА_2 настала внаслідок порушення нею пунктів 2.5, 2.6 та 2.7 «Правил безпеки громадян» на залізничному транспорті України», які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54. До того ж, позивачем не надано жодного доказу того чи проживали позивач та потерпіла однією сім`єю до моменту загибелі, які відносини були між ними, тощо, а також відсутні міркування, за якими позивачем було визначено розмір моральної шкоди (а.с. 39-42).

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача АТ «Українська залізниця» Макотренко В.П. у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 24).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 21).

У лікарському свідоцтві про смерть ОСОБА_2 зазначено, що смерть останньої настала на залізничному шляху. Згідно довідки про причину смерті № 212 від ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 померла у віці 30 років, причиною смерті зазначено: «пішохід, травмований при зіткненні з поїздом чи іншим залізничним транспортним засобом пересування». (а.с. 22-23).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.02.2022 року у справі №592/11046/21 позов ОСОБА_5 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю матері задоволено. В даному рішенні встановлені факти загибелі ОСОБА_2 (а.с.6-10).

Постановою Сумського апеляційного суду від 19.07.2022 року №22-ц/816/667/22 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишено без задоволення. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 лютого 2022 року в даній справі залишено без змін (а.с.15-16).

Згідно з інформацією АТ «Укрзалізниця» від 09 липня 2021 року за № НЮ-04-11/275 тепловоз серії ТЕП70 №058 знаходиться на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Основа» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця». ОСОБА_3 працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Основа» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст тепловоза з 2003 року по теперішній час (а.с. 17).

Відповідно до довідки Великочернеччинського старостинського округу від 27.03.2023 №35.2-49 ОСОБА_1 зареєстрований і фактично проживає в АДРЕСА_1 . Померла ОСОБА_2 перебувала зі своїм батьком ОСОБА_1 у родинних, теплих, дружніх відносинах. Онук ОСОБА_7 , зареєстрований разом зі своїм дідом ОСОБА_1 за однією адресою, але фактично проживає у сім`ї опікуна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.62).

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, судом встановлено, що машиніст тепловоза ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем та під час виконання трудових обов`язків, здійснив наїзд на ОСОБА_2 , внаслідок чого, остання померла.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61-12464св20) та від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 (провадження №61-19345св19).

Судом враховується, що причиною нещасного випадку на залізниці ймовірно стала особиста необережність ОСОБА_8 та нехтування нею правилами безпеки на залізничному транспорті. В той же час, між діями машиніста потяга ОСОБА_3 та наслідками, які настали в результаті події є прямий причинний зв`язок. При цьому, відсутність у діях машиніста ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності.

Відтак, відповідач АТ "Українська залізниця", з яким машиніст ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах, в силу зазначених вимог закону, несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини працівника вказаного товариства у її заподіянні.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України, непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю.

Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку посилається відповідач у справі.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

Оскільки, відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що зазначена подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу ОСОБА_5 , то ступінь вини потерпілого є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України та не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №161/3557/19 (провадження №61-18595св19) та від 12 грудня 2018 року у справі №355/981/16-ц (провадження №61-28019св18).

Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілої, а не внаслідок умислу потерпілої, як про це стверджує представник відповідача.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам, дітям, а також іншим особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 вказаної постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадку, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до п.4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що факт смертельного травмування ОСОБА_2 стався внаслідок її грубої необережності, а саме: порушення нею пунктів 2.5. Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Відповідно до пункту 2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів.

Факт порушення вказаних правил доведено постановою заступника начальника СВ В.Писарівського ВП ГУНП в Сумській області від 31 серпня 2020 року про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Порушення ж працівниками залізниці правил безпеки руху, на день ухвалення рішення не встановлено та доказів на підтвердження цього позивачем не надано.

Отже, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь вини відповідача, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність змін у їх життєвих стосунках.

Моральні збитки характеризуються тим, що точно обчислити їх розмір неможливо, а тому суд робить оцінку спричиненої моральної шкоди на справедливій основі, зважаючи на стандарти, які випливають з попередньої практики. Розмір шкоди, зазначений позивачем є завищеним. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях і в «Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ» від 28.03.2007 року, затвердженої Головою ЄСПЛ на підставі статті 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначати розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах.

Суд приймає до уваги, що сам факт загибелі доньки ОСОБА_1 , за викладених обставин, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з положеннями ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У даному випадку, позивачем не обґрунтовано розмір (250 000 грн) моральної шкоди, не наведено критеріїв з яких особа виходила, визначаючи саме такий розмір, належних доказів в підтвердження саме такої вимоги.

При цьому, суд також враховує відсутність вини відповідача в настанні смерті ОСОБА_2 , оскільки смерть останньої сталася внаслідок її власної необережності та порушення правил безпеки громадян на залізничному транспорті, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 150 000,00 грн.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України.

Позивач судовий збір при зверненні до суду не сплачував, оскільки був звільнений від його сплати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1500 грн 00 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 23,1167, 1168,1172,1187,1193 ЦК України, ст.ст. 13,81, 141 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (м.Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) на користь ОСОБА_1 (мешканця АДРЕСА_1 , РНОКП НОМЕР_3 ) 150 000 ( сто п`ятдесят тисяч ) грн відшкодування моральної шкоди завданої смертю доньки.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (м.Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) на користь держави судовий збір в розмірі 1500 ( одна тисяча п`ятсот) гривень.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 17.04.2023.

Суддя Л.М. Гончаренко