Провадження № 22-ц/812/750/23

П О С Т А Н О В А

іменем України

29 червня 2023 року м. Миколаїв

справа № 489/74/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Шаманської Н.О., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання: Калашник А.О.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сокари Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 18 травня 2023 року під головуванням судді Костюченка Г.С. в приміщенні цього ж суду, повний текст судового рішення складений 23 травня 2023 року, у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_1 до Миколаївської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта», Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Миколаївської дирекції акціонерного товариства (далі МД АТ) «Укрпошта», Акціонерного товариства (далі АТ) «Укрпошта» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач зазначав, що він 02 червня 2018 року був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів 3 класу МД АТ «Укрпошта», на якій працює і по теперішній час.

Починаючи з 01 січня 2020 року і по теперішній час МД АТ «Укрпошта» систематично почала порушувати законодавство про працю, не нараховуючи і не виплачуючи йому заробітну плату у повному обсязі.

За вказаний період п`ять разів змінювався розмір мінімальної заробітної плати: з 01 січня 2020 року розмір складав 4723 грн, з 01 вересня 2020 року 5000 грн, з 01 січня 2021 року 6000 грн, з 01 грудня 2021 року 6500 грн, з 01 жовтня 2022 року 6700 грн, але йому за цей період було встановлено у січні 2020 року посадовий оклад у розмірі 5000 грн, у вересні 2020 року 5001 грн, у січні 2021 року 5551 грн, у грудні 2021 року 5829 грн, у листопаді 2022 року 5829 грн, що не відповідає навіть мінімальним гарантіям в оплаті праці, які встановлені Міністерством інфраструктури України при укладанні угод з профспілками.

Колективний договір Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» на 2016-2020 роки був укладений на основі Галузевої Угоди між Міністерством інфраструктури України і Професійною спілкою працівників зв`язку на 2013-2015 роки у галузі поштового зв`язку, яка зареєстрована Міністерством соціальної політики України 20 листопада 2013 року за № 32 (далі Галузева Угода № 32) і Галузевої Угоди між Міністерством інфраструктури України, Федерацією роботодавців транспорту України, спільним представницьким органом Профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України і Всеукраїнської незалежної профспілки працівників транспорту на 2013-2015 року, яка зареєстрована Міністерством соціальної політики 25 липня 2013 року за № 24 (далі Галузева Угода № 24). Зазначає, що положення цих угод є обов`язковими до виконання і жодна із сторін не може протягом встановленого терміну дії в односторонньому порядку припинити виконання взятих на себе зобов`язань, в тому числі і що стосується мінімальних гарантій в оплаті праці, де встановлено тарифну ставку робітника першого розряду за повністю виконану місячну норму в нормальних умовах праці у розмірі 120 % мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України.

При цьому, вказує, що при зміні законодавчо визначеної мінімальної заробітної плати, АТ «Укрпошта», МД АТ «Укрпошта» зобов`язані проводити зміни посадових окладів працівників із збереженням міжпосадових співвідношень, які є обов`язковими для застосування, як передбачено в додатках №1 вказаних вище Угод та розділі 5 Колективного договору Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» на 2016-2020 роки і розділі 2 Положення про оплату праці працівників Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта».

Посилаючись на викладені обставини і на те, що таким чином дії відповідачів щодо ухилення від дій, які вони повинні були і могли здійснити в силу закону і взятого на себе зобов`язання, є суспільно небезпечними та порушують його права, позивач просив суд визнати бездіяльність МД АТ «Укрпошта» і АТ «Укрпошта» протиправною; зобов`язати їх привести його посадовий оклад у відповідність до вимог Галузевої №32 і Галузевої Угоди № 24, на момент законодавчо визначених мінімальних заробітних плат, а саме: з 01 січня 2020 року, з 01 вересня 2020 року, з 01 січня 2021 року, з 01 грудня 2021 року, з 01 жовтня 2022 року.

Під час розгляду справи 06 лютого 2023 року відповідач АТ «Укрпошта» подало відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Посилається на те, що АТ «Укрпошта» не приймало жодних рішень з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством та іншими нормативно-правовими актами. Суть викладених у позові питань, зводиться до підвищення посадового окладу Позивача і відповідно перегляду схеми посадових окладів в АТ «Укрпошта» у відповідності до умов колективного договору. Зазначені вимоги помилково трактуються позивачем, як порушення умов колективного договору. Відповідно до статті 14 Закону України «Про колективні договори та угоди» № 3356-XII від 1 липня 1993 року (далі Закон № 3356-XII), зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. Таким чином, до внесення відповідних змін до колективного договору за взаємною згодою сторін, тобто досягнення між останніми компромісу по суті питання таких змін та підписання цих змін уповноваженими представниками сторін колективного договору, наявність розбіжностей щодо внесення відповідних змін до колективного договору не може трактуватися як порушення його умов. При цьому, передбачені законодавством механізми та порядок вирішення розбіжностей щодо умов колективного договору, не передбачають можливість зобов`язання роботодавця до вчинення певних дій. В питаннях оплати праці АТ «Укрпошта» діє у повній відповідності з вимогами законодавства України щодо оплати праці. Відповідно до п.2.5 Положення про оплату праці працівників (додаток №1 до Колективного договору АТ «Укрпошта»), мінімальний посадовий оклад працівника встановлюється у розмірі не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Мінімальний посадовий оклад працівника встановлюється у штатному розписі на рівні законодавчо визначеної мінімальної заробітної плати за умови впровадження Схеми посадових окладів працівників АТ «Укрпошта», що забезпечує відповідний рівень мінімального посадового окладу. Застосовані в АТ «Укрпошта» розміри мінімального посадового окладу відповідають вимогам діючого в АТ «Укрпошта» Колективного договору та законодавству України. На даний час відсутні будь які законні підстави для внесення змін до Схеми посадових окладів працівників АТ «Укрпошта», у зв`язку зі зміною розміру мінімальної заробітної плати, оскільки п.5 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 р. № 1774-VIII (далі Закон № 1774-VIII), визначено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом, не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Крім того, відповідно до вимог статті 3-1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР (далі Закон № 108/95-ВР), якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, АТ «Укрпошта» проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яка виплачується щомісячно одночасно з виплатою заробітної плати. Таким чином, на виконання вказаної вище норми закону МД АТ «Укрпошта» кожного року виносить накази про проведення доплати до рівня мінімальної заробітної плати працівникам. Доказами відсутності порушень будь яких прав позивача, є розрахункові листи, згідно яких ОСОБА_1 протягом 2020-2022 років, за необхідності, здійснювались доплати до рівня мінімальної заробітної плати.

У відповіді на відзив від 13 лютого 2023 року позивач зазначає, що його вимоги ґрунтуються на приведенні його посадового окладу, на момент законодавчо визначених мінімальних заробітних плат з 01 січня 2020 року по теперішній час, до вимог Галузевої Угоди № 32 і Галузевої Угоди № 24, а не до проведення доплат до рівня мінімальної заробітної плати, як зазначає відповідач у своєму відзиві. Наполягає, що вказані вище Угоди поширюються на всіх найманих працівників підприємства і є основою для розроблення та укладання колективного договору, а положення Угод є обов`язковими для виконання, як мінімальні гарантії для застосування. Положення колективного договору підприємства, що погіршують становище працівників порівняно із чинним законодавством та цими Угодами, вважаються недійсними. При зміні законодавчо визначеної мінімальної заробітної плати, підприємство самостійно проводить зміни тарифних ставок та посадових окладів працівників із збереженням між кваліфікованих співвідношень, які в оплаті праці є обов`язковими для застосування підприємством.

Під час розгляду справи, 15 травня 2023 року позивач подав письмові уточнення до позовної заяви.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2023 року заяву позивача про уточнення позовних вимог залишено без розгляду.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 червня 2023 року зазначена ухвала суду першої інстанції скасована.

В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 просив суд визнати бездіяльність МД АТ «Укрпошта» і АТ «Укрпошта» протиправною та зобов`язати їх привести його посадовий оклад у відповідність до вимог статей 2,6,11,22 Закону № 108/95-ВР, змін та доповнення до Колективного договору ПАТ «Укрпошта» на 2016-2020 роки, Положення про оплату праці, додаток № 1 до Колективного договору ПАТ «Укрпошта» на 2016-2020 роки, Галузевої угоди 32 і Галузевої угоди № 24, з 01 січня 2020 року, з 01 вересня 2020 року, з 01 січня 2021 року, з 01 грудня 2021 року, з 01 жовтня 2020 року.

При цьому, окрім доводів викладених в первісній редакції позову, ОСОБА_1 посилався на те, що у пункті 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII, встановлено, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів і зобов`язувала сторони, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести їх норми у відповідність згідно із законодавством.

У грудні 2018 року між сторонами колективного договору були укладені зміни та доповнення до Колективного договору ПАТ «Укрпошта» на 2016-2020 роки, якими було встановлено, що мінімальний посадовий оклад працівника встановлюється у штатному розписі на рівні законодавчо визначеної мінімальної заробітної плати за умови впровадження Схеми посадових окладів ПАТ «Укрпошта», що забезпечує відповідний рівень мінімального посадового окладу.

Позивач також зазначає, що виконувати взяті на себе зобов`язання щодо змін АТ «Укрпошта» відмовилося, Схему посадових окладів на погодження ОПО «Укрпошта» не надала, що спонукало профспілку 25 червня 2020 року на адресу АТ «Укрпошта» направити Постанову Об`єднаної профспілкової організації Укрпошти №К-22-3 з вимогою щодо усунення порушень умов Колективного договору та Положення про оплату праці працівників ПАТ «Укрпошта».

ОСОБА_1 вказує, що на сьогоднішній день, АТ «Укрпошта» не привело норми відповідно до вказаного Закону та не затвердило Схему посадових окладів працівників АТ «Укрпошта» відповідно до пункту 2.3.1 розділу 2, додатку 1 Положення про оплату праці працівників АТ «Укрпошта» Колективного договору АТ «Укрпошта» на 2016-2020 роки із змінами та доповненнями.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що мінімальний посадовий оклад працівника встановлюється у штатному розписі на рівні законодавчо визначеної мінімальної заробітної плати за умови впровадження Схеми посадових окладів працівників АТ «Укрпошта», що забезпечує відповідний рівень мінімального посадового окладу. Застосовані в АТ «Укрпошта» розміри мінімального посадового окладу відповідають вимогам діючого в АТ «Укрпошта» Колективного договору та законодавству України.

При цьому, відсутність порушень будь-яких прав позивача, доведена розрахунковими листами АТ «Укрпошта», згідно яких ОСОБА_1 протягом 2020-2022 років здійснювались доплати до рівня мінімальної заробітної плати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги з урахуванням уточненого позову.

Узагальненні доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на ті ж самі обставини та доводи які він зазначав в позовній заяві та уточненій позовній заяві.

Узагальненні доводи інших учасників справи

На вказану апеляційну скаргу відзиву не надійшло.

2. Мотивувальна частина

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

З червня 2018 року ОСОБА_1 працює на посаді водія автотранспортних засобів 3 класу МД АТ «Укрпошта».

Посадовий оклад позивача у січні 2020 року складав 5000 грн, у вересні 2020 року 5001 грн, у січні 2021 року 5551 грн, у грудні 2021 року та листопаді 2022 року 5829 грн.

Дійсно з 1 січня 2021 року посадовий оклад позивача був меншим ніж законодавчо визначений розмір мінімальної заробітної плати, яка з 01 січня 2021 складала 6000 грн, з 01 грудня 2021 року 6500 грн, з 01 жовтня 2022 року 6700 грн.

Водночас, із розрахункових листів позивача вбачається, що за період з січня 2020 року по грудень 2022 року останньому виплачувалась заробітна плата в більшому розмірі ніж законодавчо визначений розмір мінімальної заробітної плати.

Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

В позовній заяві ОСОБА_1 просив визнати неправомірною бездіяльність відповідачів, які в порушення пункті 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII, не привели у відповідність згідно із законодавством норми Колективного договору, та безпідставно нараховували йому посадовий оклад в меншому розмірі ніж законодавчо визначений розмір мінімальної заробітної плати. Також він просив зобов`язати відповідачів привести його посадовий оклад у відповідність з чинним законодавством за період з січня 2020 року по листопад 2022 року.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до статті 10 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Статтею 11 КЗпП України передбачено, що колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають права юридичної особи.

Статтею 5 Закону № 108/95-ВР передбачено, що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (частина перша статті 21 Закону № 108/95-ВР).

Відповідно до частин першої та другої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

За змістом частин першої - четвертої статті 96 КЗпП України, частин першої - четвертої статті 6 Закону № 108/95-ВР системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників. Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики). Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати. Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

За статтею 6 Закону № 108/95-ВР мінімальний посадовий оклад (тарифна ставка) встановлюється у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Колективним договором, а якщо договір не укладався - наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, виданим після погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), а в разі відсутності первинної профспілкової організації - з вільно обраними та уповноваженими представниками (представником) працівників, можуть встановлюватися інші системи оплати праці.

Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Викладене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові ВС від 10 серпня 2022 року у справі № 501/2342/19.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII, визначено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів.

Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести їх норми у відповідність із цим Законом згідно із законодавством.

До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частин першої, третьої статті 2 Закону № 3356-XII колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи. Угода укладається на національному, галузевому, територіальному рівнях на двосторонній або тристоронній основі: на національному рівні - генеральна угода; на галузевому рівні - галузеві (міжгалузеві) угоди; на територіальному рівні - територіальні угоди.

За змістом статті 8 Закону № 3356-XII угодою на національному рівні регулюються основні принципи і норми реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин. Угодою на галузевому рівні регулюються галузеві норми, зокрема щодо: нормування і оплати праці, встановлення для підприємств галузі (підгалузі) мінімальних гарантій заробітної плати відповідно до кваліфікації на основі єдиної тарифної сітки по мінімальній межі та мінімальних розмірів доплат і надбавок з урахуванням специфіки, умов праці окремих професійних груп і категорій працівників галузі (підгалузі); встановлення мінімальних соціальних гарантій, компенсацій, пільг у сфері праці і зайнятості; встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці.

Згідно абзацу 3 частини другої статті 4 Закону України "Про соціальний діалог в Україні" (в редакції, чинній на момент укладення галузевої угоди на 2014-2015 роки) до сторін соціального діалогу належать: на галузевому рівні - профспілкова сторона, суб`єктами якої є всеукраїнські профспілки та їх об`єднання, що діють у межах певного виду або кількох видів економічної діяльності; сторона роботодавців, суб`єктами якої є всеукраїнські об`єднання організацій роботодавців, що діють у межах певного виду або кількох видів економічної діяльності; сторона органів виконавчої влади, суб`єктами якої є відповідні центральні органи виконавчої влади.

Відповідно до підпункту 5.1.1 пункту 5 Змін та доповнень до Колективного договору ПАТ «Укрпошта» на 2016-2020 роки, укладеного між адміністрацією АТ «Укрпошта» та Об`єднаною профспілковою організацією Укрпошти, прийнятих 20 грудня 2017 року, Адміністрація АТ «Укрпошта» зобов`язалася здійснювати оплату праці відповідно до Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», інших законодавчих, нормативних актів, Генеральної Угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні та Галузевої Угоди між Міністерством інфраструктури України і Професійною спілкою працівників зв`язку України.

Оплата праці керівників та працівників АТ «Укрпошта» здійснюється на підставі Положення про оплату праці працівників АТ «Укрпошта» (додаток № 1) (підпункт 5.1.2).

Із змісту Змін та доповнень до Колективного договору ПАТ «Укрпошта» на 2016-2020 року, які набрали чинності з 1 січня 2019 року, вбачається, що мінімальний посадовий оклад працівника встановлюється у розмірі не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Мінімальний посадовий оклад працівника встановлюється у штатному розписі на рівні законодавчо визначеної мінімальної заробітної плати за умови впровадження Схеми посадових окладів працівників ПАТ «Укрпошта», що забезпечує відповідний рівень мінімального посадового окладу.

Згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2 Положення про оплату праці працівників АТ «Укрпошта», в Товаристві застосовується, зокрема, Схема посадових окладів працівників філій АТ «Укрпошта» відповідно до «Порядку визначення розміру посадових окладів в Схемі посадових окладів працівників філій АТ «Укрпошта», що затверджуються наказом Товариства за погодженням з об`єднаною профспілковою організацією.

Відповідно до пункту 2.5 цього Положення мінімальний посадовий оклад працівника встановлюється у розмірі не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Мінімальний посадовий оклад працівника встановлюється у штатному розписі на рівні законодавчо визначеної мінімальної заробітної плати за умови впровадження Схеми посадових окладів працівників АТ «Укрпошта», що забезпечує відповідний рівень мінімального посадового окладу.

Відповідно до наказу АТ «Укрпошта» № 57 від 15 січня 2020 року дирекцією АТ «Укрпошта» було зобов`язано головного бухгалтера щомісячно проводити доплату до рівня мінімальної заробітної плати працівникам, які виконали місячну норму праці, а нарахована їх заробітна плата є нижчою від законодавчо встановленого розміру на 2020 рік, у сумі 4723 грн.

Наказом АТ «Укрпошта» № 1404 від 31 грудня 2020 року дирекцією АТ «Укрпошта» було зобов`язано головного бухгалтера щомісячно проводити доплату до рівня мінімальної заробітної плати працівникам, які виконали місячну норму праці, а нарахована їх заробітна плата є нижчою від законодавчо встановленого розміру з 01 січня 2021 року у сумі 6000 грн.

Відповідно до наказу АТ «Укрпошта» № 291 від 28 грудня 2021 року дирекцією АТ «Укрпошта» було зобов`язано головного бухгалтера щомісячно проводити доплату до рівня мінімальної заробітної плати працівникам, які виконали місячну норму праці, а нарахована їх заробітна плата є нижчою від законодавчо встановленого розміру з 01 січня 2022 року, у сумі 6500 грн та з 01 жовтня 2022 року у сумі 6700 грн.

В постанові від 6 травня 2020 року у справі № 207/532/17-ц Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду та доводами відзиву відповідача про те, що у підприємства не було правових підстав для нарахування позивачу заробітної плати в розмірі, вимогу про яку заявлено в межах цього позову. Заробітна плата нараховувалась відповідно до колективних договорів, статуту підприємства, положення яких не оскаржувались позивачем та наказами відповідача щодо тривалості робочого часу, з якими позивач ознайомлена під підпис, не висловивши своїх зауважень чи заперечень.

За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 серпня 2022 року у справі № 501/2342/19, «доводи касаційної скарги щодо різних посадових окладів полягають у незгоді з працедавцем щодо розміру встановленого позивачу окладу та є необґрунтованими, оскільки розмір заробітної плати має індивідуальний характер, встановлюється окремо для кожного працівника виключно роботодавцем, закріплюється у колективному договорі та у штатному розкладі товариства, при цьому оплата праці є частиною господарської діяльності товариства, втручання в яку заборонено законом».

Отже, враховуючи зазначені висновки Верховного Суду, а також вимоги пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову з підстав, зазначених позивачем.

Посилання позивача на недійсність Колективного договору не можуть братись до уваги, оскільки положення цього договору позивач не оскаржував.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський СуддіН.О. Шаманська Л.М. Царюк

Повне судове рішення складене 04 липня 2023 року.