БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/354/23
Провадження № 2/497/263/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

секретаря судового засідання - Деревенського І.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 ,

третьої особи на стороні позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач зареєстрований у домоволодінні позивача, однак фактично в ньому не проживає, чим перешкоджає їй, як власнику, у здійсненні права власності.

Зазначене стало приводом для звернення до суду.

Ухвалою від 22.02.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 14.03.2023 року о 09:00 годині (а.с.27), про що були повідомлені сторони (а.с.28).

В підготовчому засідання 14.03.2023 року:

- позивач підтримала вимоги, наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що нею суду надано усі докази, та можливо закрити підготовче провадження і призначити справу до судового розгляду;

- третя особа на стороні позивача підтримав вимоги позивача, вважав за можливе закрити підготовче засідання і призначити справу до судового розгляду;

- відповідач позовні вимоги визнав, та підтвердив, що найближчим часом зніметься з реєстрації за адресою місця проживання позивачів.

Ухвалою суду від 14.03.2023 року закрито підготовче засідання і справу призначено до судового розгляду на 04.04.2023 року об 11:00 годині (а.с.39), про що особисто були повідомлені сторони (а.с.40).

В судовому засіданні 04.04.2023 року:

-позивач підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Підтвердила, що вона разом зі ОСОБА_2 є власниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Більше п`ятнадцяти років у їх домоволодінні значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_3 , який не бажає добровільно знятись з реєстраційного обліку. Пояснила, що до уповноваженого органу реєстрації вони з чоловіком, як власники домоволодіння не зверталися, та письмової відмови не мають. В сільській раді їм пояснили про необхідність звернення до суду.

-третя особа на стороні позивача підтримав вимоги позовної заяви, просив задовольнити.

- відповідач в судове засідання не прибув, хоча сповіщений належним чином (а.с.41), причини неявки не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань до суду не подавав. Будучи присутнім в підготовчому засіданні пояснив, що має намір і навіть згоден знятися з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вивчивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України також зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно свідоцтва про права власності на нерухоме майно від 18.10.2005 року, виданого Дмитрівською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі рішення виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області від 29.09.2005 року №65, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками у рівних частках по домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9 зворотня сторінка).

Комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» 18.10.2016 року зареєстровано право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках по на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно довідки Городненської сільської ради Болградського району Одеської області від 20.10.2022 року за №376 слідує, що об`єкт нерухомості, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований у погосподарській книзі №1, реєстровий номер 0045 за ОСОБА_2 (а.с.11), до якої додано облікову картку об`єкта погосподарського обліку (а.с.12).

За інформацією Городненської сільської ради Болградського району Одеської області від 17.01.2023 року за №46 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 має наступний склад сім`ї:

- дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- невістка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- онук ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - зареєстрований, але не проживає (а.с.14).

Згідно Акту №484 від 20.10.2022 року обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 в цьому будинку ОСОБА_3 - не мешкає, його особистих речей в будинку не має (а.с.17).

Окрім цього було опитано сусідів:

- ОСОБА_8 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- ОСОБА_9 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 ,

Які підтвердили, що ОСОБА_3 , 1960 року народження дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але ніколи не проживав в будинку ОСОБА_2 .. Фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.18).

Довідкою Городненської сільської ради Болградського району Одеської області від 21.02.2023 року №68, відповіддю Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області від 28.02.2023 року, які надані на запити суду, підтверджується вказана інформація (а.с.26, 30).

Згідно довідки Городненської сільської ради Болградського району Одеської області від 20.10.2022 року за №378 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає і ніколи не проживав (а.с.15).

Разом з цим, відповідно до довідки Городненської сільської ради Болградського району Одеської області від 20.10.2022 року за №377 вбачається, що об`єкт нерухомості, а саме житловий будинок АДРЕСА_2 , зареєстрований у погосподарській книзі №12, реєстровий номер 1151 за ОСОБА_3 - відповідач по справі (а.с.11), до якої додано облікову картку об`єкта погосподарського обліку (а.с.14).

За інформацією Городненської сільської ради Болградського району Одеської області від 13.10.2022 року за №1227 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 та має наступний склад сім`ї (а.с.16):

- дружина ОСОБА_10 , 1964 року народження;

- син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ;

- син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ;

- онук ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ;

- онучка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Позивач обґрунтовує свої вимоги з посиланням на ч.2 ст.405 ЦК України, згідно якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (відповідач є рідним братом позивача, за слів самого позивача).

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення дійсно є житлом, яке є власністю позивача. Відповідач, дійсно відсутні у спірному житлі понад 15 років.

Однак, 01.12.2021 набув чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», яким виключено ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та здійснюється регулювання відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг.

Фактична реалізація цього Закону стала можлива після затвердження підзаконних актів Кабінетом Міністрів України.

7 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №?265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», якою було затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), а також деякі інші акти, необхідні для реалізації вказаного закону (надалі Порядок).

Пунктом 11 частини 1 статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (надалі Закон) визначено, що реєстраційна дія це внесення органом реєстрації до реєстру територіальної громади відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), зняте з реєстрації місце проживання, задеклароване місце проживання/виключення з реєстру територіальної громади інформації про задеклароване місце проживання, скасування реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (перебування)/задекларованого місця проживання/зміненого місця проживання (перебування) з подальшою передачею таких відомостей до відомчої інформаційної системи. Реєстраційна дія є завершеною після отримання органом реєстрації підтвердження про внесення відповідної інформації до відомчої інформаційної системи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.

Таким чином, позивач, будучи власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вправі відповідно п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» подати до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем зареєстрованого місця проживання відповідача відповідну заяву у паперовій формі, внаслідок чого буде здійснено зняття відповідача з зареєстрованого місця проживання.

Відповідно до п. 61 Порядку зняття з реєстрації місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано в житлі, що належить власнику на підставі права власності, до якої додається:

документ, що посвідчує особу;

документ, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано чи зареєстровано місце проживання особи, що знімається.

Зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради.

За послугу щодо зняття з задекларованого/зареєстрованого місця проживання заявник сплачує адміністративний збір у розмірі 1,5 відсотка прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року (у 2023 році адміністративний збір складає 40,26 грн.).

У разі зняття із зареєстрованого місця проживання (перебування) за заявою власника житла більше однієї особи до органу реєстрації подаються заява та документ або відомості, що підтверджують сплату адміністративного збору, окремо щодо кожної особи.

Зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання в електронній формі здійснюється в день подання документів або не пізніше наступного робочого дня у разі їх надходження після закінчення робочого часу органу реєстрації (пункт 67 Порядку).

Таким чином, доказів вчинення таких дій позивач не надала, а також не надала відмови органу реєстрації про зняття із зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_3 , що свідчить про відсутність наразі у позивача порушеного права.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, заявлений спір підлягає вирішенню в позасудовому порядку, який детально врегульований нормативним актом, порушення прав позивача судом не встановлено, а відтак підстав для задоволення позову про визнання особи таким: ОСОБА_3 , що втратив право користування житловим приміщенням - не має.

Позивач не позбавлений можливості в порядку, про який вказано вище, зняти зареєстровану особу з реєстрації.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 06.04.2023 року.

Суддя: С.В.Кодінцева