КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/5093/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Олійника В.І., Кулікової С.В.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що відповідно до кредитного договору №КІВ3АU22320020 від 28 березня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 387,87 дол. США на термін до 28 березня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 08.09.2021 року має заборгованість - 76 829,28 дол. США, яка складається з наступного: 6545,60 дол. США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 15452,59 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 280,32 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 54550,77 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № КІВ3АU22320020 від 28 березня 2007 року у загальному розмірі 76829,28 дол. США, яка складається з заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 6545,60 дол. США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 15452,59 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 280,32 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 54550,77 дол. США, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати в частині відмови в стягненні відсотків у розмірі 3865,11 доларів США, нарахованих за період з 02.04.2017 по 08.09.2021 та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" задовольнити.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказувало, що частина боргу, що складається із заборгованості за відсотками за користування кредитом в межах строку загальної позовної давності з 02.04.2017 по 08.09.2021 нарахована банком правомірно.

Також посилався на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 карантин було встановлено на всій території України з 12 березня 2020 року до 30 квітня 2021 року. Надалі карантин неодноразово продовжувався. Тому зазначає, що строк загальної позовної давності продовжено на період карантину в Україні.

15 лютого 2023 року адвокат Пащенко П.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу. Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги зазначив, що початок перебігу позовної давності розпочався з 29 березня 2012 року, тобто з наступної дати останнього строку коли відповідач зобов`язаний був здійснити погашення кредиту у повному обсязі та як наслідок, виникла прострочена заборгованість за кредитним договором. А тому вважає, що строк позовної давності закінчився 29 березня 2015 року. Враховуючи викладене представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір і відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що у відповідності до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №КІВ3АU22320020 від 28 березня 2007 року, останній допустив заборгованість за тілом кредиту. В той же час кінцевий строк повного погашення кредиту встановлений у договорі по 28 березня 2012 року включно, тому суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що строк позовної давності в даному випадку сплив, оскільки позивач звернувся з вказаним позовом до суду 20 вересня 2021 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками та пені суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що оскільки позовна давність до основної вимоги про стягнення заборгованості за кредитом спливла, тому позовна давність сплила і до додаткових вимог про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом, відсоткам за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, тому суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення вказаної заборгованості в цій частині.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 253 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що 28 березня 2007 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № КІВ3AU22320020 (а.с. 7-9).

Відповідно до пункту 1.1. вищевказаного кредитного договору Банк зобов`язався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 7.1. цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 7 договору.

Відповідно до п. 7.1. Кредитного договору банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 28 березня 2007 року по 28 березня 2012 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 10387,91 дол. США на наступні цілі: купівля автомобіля у розмірі 7850,75 дол. США, а також у розмірі 6,77 дол. США для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2. та у розмірі 2043,23 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00 % у момент надання кредиту від суми коштів, перерахованих на автосалон/виданих готівкою, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. Період сплати вважати період з 26 по 30 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 198,01 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

28 березня 2007 року банк свої зобов`язання перед позичальником виконав надавши останньому кредитні кошти відповідно до умов договору.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № КІВ3АU22320020 від 28 березня 2007 року, станом на 08 вересня 2021 року заборгованість становить 76 829,28 дол. США, з яких 6545,60 дол. США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 15452,59 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 280,32 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 54550,77 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Встановивши, що позичальник ОСОБА_1 повинен був погашати заборгованість щомісячними платежами у період з 26 по 30 число кожного місяця, з даним позовом АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду першої інстанції 20 вересня 2021 року, а відтак суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості, оскільки відповідно до кредитного договору строк його дії закінчився 28 березня 2012 року, строк позовної давності закінчився 29 березня 2015 року, тобто позивач звернувся із позов до суду із спливом трирічного строку позовної давності щодо стягнення заборгованості.

Суд апеляційної інстанції погоджується також з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки позовна давність до основної вимоги про стягнення заборгованості за кредитом сплила, тому позовна давність сплила і до додаткових вимог про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом, відсоткам за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення вказаної заборгованості також слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що частина боргу, що складається із заборгованості за відсотками за користування кредитом в межах строку загальної позовної давності з 02.04.2017 року по 08.09.2021 року нарахована банком правомірно, колегія суддів відхиляє, враховуючи те, що дія кредитного договору закінчилась 28 березня 2012 року, а з позовом до суду банк звернувся 20 вересня 2021 року, що підтверджується конвертом, а відтак колегія суддів приходить до висновку, що нарахування відсотків визначених кредитним договором після закінчення строку дії договору є безпідставним

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, АТ КБ «ПриватБанк» до неї додав розрахунок заборгованості за період з 02.04.2017 року по 08.09.2021 року.

Колегія суддів не приймає доданий до апеляційної скарги новий доказ, оскільки такий доказ у суд першої інстанції не подавався позивачем, він не був предметом дослідження суду першої інстанції та позивач із будь-якими заявами щодо долучення до справи вказаного доказу не звертався, а також не обґрунтував на не надав доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В своїй апеляційній скарзі позивач просив зупинити провадження у даній справі на підставі п. 10 ч. ст. 252 ЦПК України до прийняття Великою Палатою Верховного Суду рішення у справі № 910/4518/16.

Колегія суддів вважає, що підстав для зупинення провадження у справі немає, оскільки у поданому клопотанні належним чином не обґрунтовані мотиви неможливості розгляду даної справи до вирішення іншої справи, яка розглядається в касаційному порядку в Верховному Суді.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 257, 261, 266 ЦК України.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «13» квітня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді В.І. Олійник

С.В. Кулікова