Справа № 522/8214/21
Провадження № 2/522/1495/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Сулими А.С.,

сторони у судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» та ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до КП «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/11725/20 водія трамвая КП «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС» ОСОБА_2 визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження майна, а саме: автомобіля HONDA CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Оскільки цивільно-правова відповідальність водія трамвая на час настання дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) була застрахована в СК «Гардіан», то позивач звернувся до неї із вимогою про виплату страхового відшкодування, яка листом від 04.12.2020 відмовила йому у здійсненні відшкодування. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вартість відновлювального ремонту у розмірі 70 796,10 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, а також 3 % річних, пеню та інфляційні втрати за період з 18.11.2019 до дати ухвалення судового рішення.

11.06.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

01.07.2021, 09.06.2022, 06.10.2022 до суду від позивача надійшли заяви, у яких він просить суд здійснити розгляд справи за відсутності сторони позивача.

19.08.2021 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просить суд відмовити у задоволенні позову, з огляду на наступне. Представник зазначає, що оскільки на момент виникнення ДТП цивільно-правова відповідальність КП «ОМЕТ» була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан», то саме на страхову компанію покладається обов`язок щодо відшкодування завданих збитків. Окрім того, наданий позивачем звіт з оцінки майна, зроблений оцінювачем ОСОБА_3 є неналежним доказом, оскільки не відповідає вимогам ЦПК України, які встановлені при проведені судової автотоварознавчої експертизи. Окрім цього, факт завдання позивачу моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн не був належним чином обґрунтований, а тому задоволенню судом не підлягає. Разом з цим, стягнення 3 % річних, пені та інфляційних втрат в даних правовідносинах не передбачено чинним законодавством.

15.09.2021 ухвалою суду залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ТДВ «СК «Гардіан» та ОСОБА_2

10.11.2021 ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи та призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено ОНДІСЕ.

10.11.2021 ухвалою суду постановлено здійснювати розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до КП «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ТДВ «СК «Гардіан» та ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди за правилами загального позовного провадження.

28.01.2022 на адресу суду від Одеського науково- дослідного інституту судових експертиз надійшли справа № 522/8214/21, клопотання експерта та рахунок від 28.12.2021 № 21-7270.

31.03.2022 до суду від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист, згідно якого ухвала суду про призначення транспортно-товарознавчої експертизи залишена без виконання, у зв`язку з тим, що протягом 45 календарних днів з дня направлення клопотання експерта та рахунку, вимоги експерта не було виконано.

13.05.2022 ухвалою суду поновлено провадження у справі.

08.12.2022 протокольною ухвалою суду за клопотанням представника відповідача, клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи залишено без розгляду.

08.12.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2020 у справі № 522/11725/20, 18.11.2019 об 11 год. 45 хв., в м. Одесі по вул. Старопртофранківська, 7 ОСОБА_2 керуючи трамваєм «ТЗМ» не вибрав безпечну швидкість, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки при виникненні небезпеки, в результаті чого відбулося зіткнення з автомобілями «MITSUBISHI» д.н.з НОМЕР_2 , «HONDA» д.н.з. НОМЕР_1 , «BMW» д.н.з. НОМЕР_3 , MITSUBISHI» д.н.з НОМЕР_4 , у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2020 у справі № 522/11725/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 1.5 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія трамвая КП «Одесміськелектротранс» д.р.н. НОМЕР_5 була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан», за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.11.2018 № Т-У-У/2018/534, зі строком дії з 01.12.2018 по 31.12.2019.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 04.03.2020 у справі № 331/6395/18, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17.

Як вбачається з листа ТДД СК «Гардіан» від 04.12.2020 № 04/12/20/3 адресованого ОСОБА_1 , станом на дату надання відповіді до ТДВ СК «Гардіан» не надходило письмового повідомлення від страхувальника про настання події, що має ознаки страхової. Тому, керуючись п. 7.2.5 , п. 8.1.5, п. 12.1.4 договору страхування, у ТДД СК «Гардіан» немає правових підстав для виплати страхового відшкодування за пошкоджений 18.11.2019 в м. Одеса, вул. Старопртофранківська, 9 транспортний засіб HONDA CR-V д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, у даному випадку обов`язок відшкодування шкоди завданої позивачу внаслідок ДТП підлягає КП «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС», оскільки ДТП сталось з вини його працівника ОСОБА_2 , а відповідач у встановленому законом порядку до страхової компанії не направив повідомлення про настання ДТП.

Згідно звіту складеного фахівцем-автотоварознавцем ОСОБА_4 від 04.08.2020 № 07-024 вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП 18.11.2019 автомобіля HONDA CR-V д.н.з. НОМЕР_1 складає 35 695,37 грн, вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП 18.11.2019 автомобіля HONDA CR-V д.н.з. НОМЕР_1 складає 70 796,10 грн, коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля HONDA CR-V д.н.з. НОМЕР_1 на дату ДТП 18.11.2019 прирівнюється до 0,7.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Щодо посилання відповідача на те, що наданий позивачем звіт складений фахівцем-автотоварознавцем ОСОБА_4 від 04.08.2020 № 07-024 про вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП 18.11.2019 автомобілю HONDA CR-V д.н.з. НОМЕР_1 є неналежним на не допустимим доказом, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, який містить висновки про вартість майна та підтверджує проведені процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Суб`єктами оціночної діяльності відповідно до ст. 5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

Відповідно до ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Таким чином, експерт зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт.

Враховуючи вищезазначене, на експерта покладаються інші функції та його висновки не тотожні відповідним висновкам оцінювача, складеним в рамках проведення оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 727/5361/17-ц.

Судом встановлено, що звіт 04.08.2020 № 07-024 складений оцінювачем ОСОБА_4 , який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача. Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача згідно із ст. 15 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» є документом, який підтверджує достатній фаховий рівень підготовки оцінювача для проведення оцінки майна та дозволяє здійснювати таку оцінку.

Окремо суд зазначає, що будь-яких інших розрахунків завданої шкоди матеріали справи не містять, клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи за заявою представника відповідача залишено судом без розгляду. Інших клопотань про призначення експертизи представником відповідача не заявлялось.

Разом з тим, згідно з процесуальним законодавством сторони мають певні права та обов`язки, реалізація яких, як правило, залежить від самих учасників процесу.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У разі ненадання певних доказів суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами.

Суд позбавлений права збирати докази за власною ініціативою, оскільки обов`язок доказування покладається на сторони. Доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому спростування підстав позову покладається саме на відповідача. Наведені положення є найважливішою складовою принципу змагальності згідно ст. 12 ЦПК України.

У справах про стягнення шкоди, спричиненої автомобілю постраждалої особи внаслідок ДТП саме на позивача закон покладає обов`язок довести факт існування самої шкоди та її розмір належними та допустимими доказами. Позивач надав такі докази, зокрема у вигляді звіту оцінки майна на підтвердження своїх позовних вимог, що не було спростовано відповідачем у справі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем належними доказами підтверджено заявлені ним вимоги, а відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано розмір нанесеної ним позивачу майнової шкоди в результаті ДТП, у зв`язку з чим позов в цій частині вимог підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Судом встановлено, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування зазначеної вимоги, останній вказує про те, що внаслідок ДТП у позивача виникли душевні переживання викликані вимушеною зміною способу життя через відсутність автомобіля та як наслідок погіршення відносин в сім`ї та діловому фронті.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн належними доказами не підтверджений та є суттєво завищеним, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у сумі 2 000,00 грн.

Щодо заявлених вимог позивача про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені за період від 18.11.2019 до дати ухвалення судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 у справі № 6-1946цс15 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

В постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 522/23618/17 (провадження № 61-22190св19) зазначено, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, виражене в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Таким чином, право на застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції), виникає у особи в разі порушення боржником грошового зобов`язання. Оскільки на момент звернення позивача до суду з цим позовом не існувало невиконаного грошового зобов`язання держави перед ним в частині відшкодування майнової шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР, то відсутні правові підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України та стягнення на його користь майнової шкоди з урахуванням індексу інфляції.

Враховуючи наведену позицію суду касаційної інстанції, суд зазначає, що у даному випадку на момент звернення позивача до суду з цим позовом у відповідача не існувало невиконаного грошового зобов`язання перед ним в частині відшкодування майнової шкоди, а тому правові підстави для стягнення з відповідача 3 % річних, інфляційних втрат та пені, яка також може бути стягнута за порушення грошового зобов`язання, за період з 18.11.2019 до дати ухвалення судового рішення відсутні.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 70 796,10 грн вартості відновлювального ремонту та 2 000,00 грн моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908,00 грн та2 897,29 грн вартості послуг оцінювача майнової шкоди.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» та ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС» (Код , м. Одеса, вул. Водопровідна, 1) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 70 796,10 грн вартості відновлювального ремонту.

Стягнути з Комунального підприємства «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС» (Код , м. Одеса, вул. Водопровідна, 1) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 2 000,00 грн моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС» (Код , м. Одеса, вул. Водопровідна, 1) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 908,00 грн витрат по сплаті судового збору та 2 897,29 грн вартості послуг оцінювача майнової шкоди.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 13.04.2023.

Суддя І.А. Павлик