Справа № 344/6090/22
Провадження № 22-ц/4808/800/23
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,

секретаря Возняк В.Д..,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» - Дмитрука О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючою суддею Домбровською Г.В. 26 квітня 2023 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року АТ «Прикарпаттяобленерго» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 квітня 2023 року стягнуто з ПАТ «Прикарпаттяобленерго» на користь ОСОБА_1 8 000 грн витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржуване додаткове рішення незаконним та необґрунтованим. Вказує, що позивач не клопотав перед судом щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу у строки та спосіб, визначений процесуальним законом. Апелянт вважає, що позивач фактично погодився із ними, оскільки в позовній заяві визначив свої витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. Зазначає, що на підтвердження майбутніх витрат ним надано копію Договору про надання правничої допомоги від 15.06.2022. Вказаний договір укладено між ОСОБА_1 та адвокатом Ткачишин С.М. Відповідно до п. 3.1. Договору встановлено фіксований розмір гонорару за представництво інтересів відповідача у першій інстанції у розмірі 14 000 грн. Зауважує, що адвокатом підготовлено процесуальні документи: відзив на позовну заяву, клопотання про витребування доказів, заяву про розгляд справи у загальному провадженні, заяву про виклик свідка, клопотання про долучення доказів. У даній справі адвокат була присутня у семи судових засіданнях. На думку апелянта, обсяг виконаної адвокатом роботи у справі, ціна позову, значення цієї справи для відповідача, а також результат відмова ПАТ «Прикарпаттяобленерго» у позові у повному обсязі, свідчить про те, що розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим та відповідає визначеним законом критеріям. ОСОБА_1 вважає, що місцевий суд фактично втрутився у відносини адвоката з клієнтом без законних на те підстав.

Просить оскаржуване додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ПАТ «Прикарпаттяобленерго» на користь ОСОБА_1 14 000 грн витрат на професійну правову допомогу.

В поданому відзиві представник ПАТ «Прикарпаттяобленерго» доводи апеляційної скарги заперечив, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Зауважує, що до заяви про ухвалення додаткового рішення не долучено підтвердження надсилання копій доказів щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу іншим учасникам справи як і не надано жодних доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу. На думку представника позивача, не заслуговують на увагу твердження апелянта про втрату процесуального права позивача заперечувати співмірність заявлених витрат на оплату послуг адвоката. Так, у відзиві від 24.06.2022 зазначено тільки орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які сторона очікувала понести. Однак стороною не було надано опису робіт, а також доказів понесення таких витрат, ні актів виконаних робіт, ні документів, що підтверджують оплату послуг адвоката. Вказує, що жодних документів, що підтверджують понесені витрати на професійну правничу допомогу стороною не надано, сам відзив, в якому заявлено судові витрати, стосувався справи №344/14474/20. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ткачишин С.М. вимоги апеляційної скарги з наведених у ній мотивів підтримала. Додатково пояснила, що об`єм виконаної нею роботи є значним, і оплата правничої допомоги відбулась у відповідності із умовами укладеного договору. Тому вважає, що місцевий суд безпідставно зменшив розмір стягнення коштів за надану правову допомогу. У зв`язку із цим просила оскаржене рішення скасувати.

Представник АТ «Прикарпаттяобленерго»доводи апеляційної скарги заперечив. Зазначив, що представник відповідача не долучив будь-якого підтвердження надання доказів щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Також вказав, що апеляційному суду не надано документи, що підтверджують повноваження адвоката на участь при розгляді апеляційної скарги, оскільки договір про надання правничої допомоги від 15.06.2022 втратив свою чинність 16.02.2023. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір витрат на правничу допомогу шляхом відмови у їх стягненні.

Вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з огляду на таке.

Ухвалюючи додаткове рішення та задовольняючи частково заяву представника ОСОБА_1 про стягнення з позивача понесених витрат на правову допомогу, суд першої інстанції, враховуючи складність справи, критерії реальності адвокатських витрат, принципи пропорційності, розумності і співмірності, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру до 8 000 грн.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції.

Положеннями статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, яка регламентує витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зроблено висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що 13 квітня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, посилаючись на не вирішення місцевим судом питання про судові витрати. Просив стягнути з позивача на свою користь 14000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що 15 червня 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Ткачишин С.М. було укладено договір про надання правничої допомоги (т.1 а.с. 97-99).

Пунктом 3.1. згаданого договору визначено, що за послуги згідно цього договору клієнт сплачує гонорар: представництво інтересів у першій судовій інстанції 14 000 грн (т.1 а.с. 98).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня2020 року у справі № 904/4507/18.

Крім того, Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Колегія суддів констатує, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу апелянт не подав до суду відповідних доказів.

Водночас, матеріали справи підтверджують реальність таких послуг, оскільки представництво впродовж всього розгляду справи здійснювалося адвокатом Ткачишин С.М. на підставі вищевказаного договору та ордеру на надання правничої допомоги від 14.06.2022 (т.1 а.с. 100). Зокрема адвокатом підписувалися усі процесуальні документи, а також адвокат Ткачишин С.М. брала участь у судових засіданнях, що свідчить про наявність підстав для стягнення таких витрат на користь відповідача.

В той же час, колегія суддів зауважує, що представник ПАТ «Прикарпаттяобленерго» подав клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування якого вказав на відсутність документів, що підтверджують понесені витрати на професійну правничу допомогу, а також обсягу виконаної роботи.

Апеляційний суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19.

За результатами розгляду апеляційної скарги та дослідження наявних в матеріалах справи доказів суд апеляційної інстанції встановив, що справа не складна і не потребує багато часу на побудову правової позиції професіоналом в галузі права.

Крім того, колегія суддів бере до уваги клопотання про зменшення витрат на правову допомогу.

В постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 (провадження №61-22131 св 19) зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Зважаючи на наявність клопотання представника ПАТ «Прикарпаттяобленерго» про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат, беручи до уваги характер правовідносин у справі, проаналізувавши обсяг наданих представником ОСОБА_1 адвоката Ткачишин С.М. послуг, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 8000 грн, що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Доводи апелянта про не подання представником ПАТ «Прикарпаттяобленерго» клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу у строки та спосіб, передбачений законом, колегія суддів відхиляє. Так, заяву про ухвалення додаткового рішення із зазначенням підтвердження того, що адвокат відповідача надавала йому правову допомогу подано адвокатом 13.04.2023 після ухвалення рішення по справі. Відтак, представник позивача, після отримання згаданої заяви, клопотав про зменшення судових витрат на правничу допомогу.

Також колегія суддів не бере до уваги доводи представника ПАТ «Прикарпаттяобленерго» про відсутність повноважень адвоката Ткачишин С.М. на участь при розгляді апеляційної скарги, оскільки згідно п. 4.1 строк дії договору про надання правничої допомоги від 15.06.2022 встановлено до набрання законної сили рішенням суду першої інстанції.

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381-383, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 26 квітня 2023 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Луганська

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 03 липня 2023 року.