Дата документу 18.04.2023
Справа № 501/437/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Тимко М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 (заінтересовані особи: Чорноморський відділ Головного управління ДМС в Одеській області, Чорноморська міська рада Одеського району Одеської області) про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою в якій просить встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року (а.с.3-7).

ОСОБА_1 свою заяву обґрунтовує визнанням державою громадянства по 01.09.2002 в зв`язку з проставленням у її паспорті СРСР відмітки громадянства Україна; перебуванням в трудових відносинах з Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» в період 1989-1994 років; зняттям 31.07.1991 року з постійного місця реєстрації у м. Іллічівськ зв`язку з отриманням житлової площі чоловіком у гуртожитку пожежної частини, послідуючою відмовою пожежної частини у реєстрації в зайнятому житловому приміщенні, судовими рішеннями про розірвання шлюбу, та про виселення з гуртожитку пожежної частини у м. Чорноморськ.

Заявник подала заяву про розгляд справи без її участі заявниці (а.с.132).

Заінтересована особа Чорноморська міська рада Одеського району Одеської області подала відзив в якому зазначила що не заперечує проти задоволення заяви, просить справу розглянути без участі представника міської ради (а.с.117-118).

Головним управлінням ДМС в Одеській області подано відзив (а.с.121-127) в якому зазначено, що заявниця до головного управління ДМС або територіальних підрозділів ДМС з заявою встановленої форми за набуттям громадянства не зверталась, в матеріалах отриманих ГУ ДМС відсутня ксерокопія ідентифікаційного коду заявниці який зазначено у додатках, посилається на постанову пленуму ВС України від 31.03.1995 за якою для вирішення питання про приналежність до громадянства України має бути надано рішення суду про постійне проживання на території України а не будь яке інше рішення про встановлення факту, а копії додатків до заяви завірені заявницею завірені не належним чином оскільки не зазначено яку посаду займає особа яка завіряла документи, в зв`язку з чим вважає, що існує спір про право набуття громадянства, та просить суд залишити заяву без розгляду.

Представник Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області в судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволеною з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Львів, що підтверджується паспортом громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_2 , виданим відділом внутрішніх справ м.Іллічівська Одеської області 05.06.1991, виготовленим на бланку зразка 1974 року (а.с.8-15).

З 03.04.1987 ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Іллічівського міського народного суду Одеської області від 17.12.1992 було розірвано (а.с.53).

За час перебування в шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Львів народився син ОСОБА_3 , про що 18.03.1988 видано свідоцтво про народження (а.с.17).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 04.03.2020 № 10-829 (а.с.18), ОСОБА_1 з 21.12.1988 по 31.07.1991 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що також вбачається з відповідної відмітки в паспорті заявниці (а.с.15).

З 26.05.1989 ОСОБА_1 влаштувалась на постійне місце роботи до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (ДП «ІМТП») де працювала помічником вихователя дитячого садочку №6 до 04.07.1994, що підтверджується довідкою ДП «МТП «Чорноморськ» від 19.11.2020 №52/11.2-72 (а.с.19), довідкою ДП «ІМТП» від 10.02.1992 (а.с.20-21), довідкою ДП «ІМТП» від 06.05.1992 (а.с.22-23), медичними картками заявниці за період 1989-1994 років (а.с.24-47).

08.02.1990 житлово-побутовою комісією пожежної частини було прийнято рішення про виділення ОСОБА_2 на склад сім`ї з трьох осіб житлової площі у гуртожитку, що вбачається з рішення Іллічівського міського суду від 16.07.1993 у справі №2-468 1993 року (а.с.57).

Згідно страхового свідоцтва від 10.01.1991 заявниця у м.Іллічівську застрахувала своє та свого сина життя і здоров`я на період січень 1991 - 31 грудня 2005 (а.с.48).

Іллічівським відділом внутрішніх справ заявниці 05.06.1991 видано паспорт серії НОМЕР_2 , виконаний на бланку зразка 1974 року (а.с.8-15).

У паспорті заявниці 31.07.1991 зроблено відмітку про зняття з місця реєстрації з адреси АДРЕСА_1 (а.с.15).

ОСОБА_2 18.09.1991 було подано заяву про реєстрацію його разом з родиною у гуртожитку по АДРЕСА_2 (а.с.49).

В позовній заяві ОСОБА_2 від 31.07.1992 про розірвання шлюбу зазначено місце проживання заявниці ОСОБА_1 у м. Іллічівську (а.с.52).

З листа від 24.12.1992 №16/5/1001 управління внутрішніх справ Одеської області (а.с.54) вбачається проживання заявниці у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Іллічівського міського суду від 16.07.1993 у справі №2-468 було відмовлено у задоволенні позовних вимог управління пожежної охорони про виселення ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином з квартири АДРЕСА_4 (а.с.57).

21.03.1995 начальником ЦБП УГПО УМВД в Одеській області було видано довідку ОСОБА_1 в якій зазначено, що вона дійсно разом з сином ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.59).

Житловою комісією ІМУ УМНС України в Одеській області 15.05.2008 складено акт про те, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 в кімнаті №7 за адресою: АДРЕСА_2 , не зареєстровані але проживають (а.с.85).

30.10.2008 Головне управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Одеській області звернулось до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_5 без надання іншого жилого приміщення, в якому було зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають за вказаною адресою в кімнаті №7, яка була виділена в гуртожитку пожежної частини на підставі рішення житлово-побутової комісії від 08.02.1990 (а.с.89-90).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20.01.2009 у справі №2-476/09 було задоволено позов Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Одеській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , та вирішено виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_5 , без надання іншого жилого приміщення (а.с.93-94).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22.04.2009 підтверджено встановлені Іллічівським міським судом обставини вселення заявниці у гуртожиток в 1991 році, рішення Іллічівського міського суду від 20.01.2009 про виселення залишено без змін (а.с.96-97).

18.10.2022 колишній чоловік заявниці ОСОБА_2 надав письмову заяву в якій підтвердив факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року (а.с.98).

У листопаді 2022 заявниця звернулась до Чорноморського відділу Головного управління ДМС в Одеській області з заявою про встановлення належності до громадянства України, правовими підставами подання заяви зазначено ст.3 Закону України «Про громадянство України», п.8 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень» затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 (а.с.103-106).

Чорноморським відділом Головного управління ДМС в Одеській області на заяву ОСОБА_1 видано довідку від 21.12.2022 №5120-539/5120.1-22 та лист якими повідомлено про право на встановлення належності до громадянства України відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про громадянство України», однак для набуття громадянства заявниці необхідно встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року (а.с.107, 108-109).

Таким чином, наданими доказами підтверджується постійне проживання заявниці в м. Іллічівську, Одеської області станом на 24.08.1991.

За таких обставин суд вважає доведеним факт постійного проживання заявниці на території України станом на 24 серпня 1991 року, встановлення якого необхідно їй для оформлення паспорту громадянина України та реалізації своїх громадянських прав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2002 року №79 «Про термін чинності паспортів громадянина України, що оформлені з використанням бланків паспортів колишнього Союзу РСР» встановлено, що паспорти громадянина України, що оформлені з використанням бланків паспортів колишнього Союзу РСР, чинні до 01 вересня 2002 року.

Статтею 8 Конвенції «Про скорочення безгромадянства» ратифікованою Україною Законом України «Про приєднання України до Конвенції про скорочення безгромадянства» від 11.01.2013 року № 22-VII Україна прийняла на себе зобов`язання: не позбавляти особу її громадянства, якщо таке позбавлення зробило б цю особу апатридом.

Отже з 01.09.2002 втратив чинність лише паспорт заявниці що обумовило необхідність їй отримати паспорт нового діючого зразка, а громадянство заявницею не втрачалось, що є окремою самостійною підставою для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Доводи зацікавленої особи ГУ ДМС про залишення позову без розгляду судом відхиляються виходячи з наступного.

Доводи про неотримання ГУ ДМС копії РНОКПП заявниці та припущення про можливе надання даного РНОКПП іншій ніж заявниця особі судом відхиляються, оскільки в матеріалах справи (а.с.16) міститься копія РНОКПП заявниці, ГУ ДМС не скористалось своїм правом на ознайомлення з матеріалами справи, не надало даних про наявність іншої особи з ідентичним прізвищем ім`ям та по батькові з заявницею. Суд також відмічає, що надана заявницею довідка про присвоєння РНОКПП видана державною податковою інспекцією м. Іллічівська, що кореспондується з усіма іншими доводами заяви про проживання заявниці саме у м. Іллічівську. Завіряння заявницею копій згідно з оригіналом суд вважає належним завірянням копій так як заявниця не займає жодної посади та завірила оригінали виданих їй особистих документів.

Доводи про необхідність заявниці звертатись з заявою про набуття громадянства на підставі ст.ст.8, 9 Закону України «Про громадянство України» суд відхиляє виходячи з того що заявниця не ставить перед судом питання набуття нею громадянства, а звернулась з іншою заявою регламентованою ст.3 Закону України «Про громадянство України» для підтвердження наявного у неї громадянства України.

Також суд зазначає, що заявниця у відповідності до ст.3 Закону України «Про громадянство України» та п.8 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень» затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215/2001 зверталась до Чорноморського відділу Головного управління ДМС в Одеській області з заявою про встановлення належності до громадянства України, заяву обґрунтовувала наявністю громадянства України (а.с.103-105) на яку отримала повідомлення з рекомендацією звернутись до суду за встановленням факту постійного проживання на території України (а.с.107-109).

У відзиві ГУ ДМС не наведено доводів про перебування заявниці поза межами України станом на 24.08.1991, а також даних прикордонної служби про виїзд за межі України після зняття 31.07.1991 з постійного місця проживання, про прибуття заявниці в Україну після 24.08.1991, наявність у заявниці громадянства іншої країни, наявності паспортних документів інших країн, посвідок на проживання в інших країнах, подання заявницею заяв про відмову від громадянства України, рішень компетентних органів про позбавлення заявниці громадянства, тощо.

Правову позицію про недостатність самого твердження про те що існує спір про право без обґрунтувань у чому саме полягає спір про право, викладено у постанові Одеського апеляційного суду у справі №523/9254/20.

В постанові Одеського апеляційного суду зазначено про необґрунтованість посилань ГУ ДМС на висновки ВС у справі №757/44694/17-ц та №654/3462/17, на які ГУ ДМС посилається і в даній справі, та зазначено про необхідність застосування практики ВС прийнятої пізніше та яка регулює дану категорію правовідносин, постанову ВС від 05 квітня 2021 року у справі №523/14707/19.

Посилання ГУ ДМС на неврахування висновків постанови пленуму ВС України від 31.03.1995 за якою для вирішення питання про приналежність до громадянства України має бути надано рішення суду про постійне проживання на території України а не будь яке інше рішення про встановлення факту, суд відхиляє оскільки у даній справі заявниця звернулась саме за встановленням факту постійного проживання на території України.

Статтею 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Підпунктом в) Пункту 8 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень» затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215/2001 визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже Законом встановлено порядок підтвердження постійного проживання в Україні судом шляхом встановлення відповідного юридичного факту постійного проживання особи.

Іншим доводам заявниці та ГУ ДМС в Одеській області суд оцінки не надає так як вони не впливають на обставини встановлені судом.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.263-265, 293, 294, 315 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП): НОМЕР_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя