Провадження № 2/522/1236/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

08 серпня 2022 року від ОСОБА_1 до суду надійшла позовна заява до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позивач вказує, що 16,11.2021 року відповідач ОСОБА_2 подав до приватного виконавця Шевченко Тетяни Сергіївни підписану ним 08.11.2021 року заяву про зняття арештованого слідчим суддею нерухомого майна із публічних торгів СЕТАМ. З тексту даної заяви вбачається, що відповідач стверджує про причетність позивача до злочинної групи, шахрайським шляхом заволоділи майном, підроблення документів. Позивач вважає вказані обставини зазначені відповідачем безпідставними, необґрунтованими, та такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію, а тому звертається до суду з вимогами про визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 інформацію, поширену ОСОБА_2 16 листопада 2021 року у заяві від 08.11.2021 року про зняття арештованого слідчим суддею нерухомого майна із публічних торгів СЕТАМ до приватного виконавця Шевченко Тетяни Сергіївни. Просить суд зобов`язати відповідача спростувати наведену інформацію та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2022 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду.

03 жовтня 2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідно до вказаного відзиву відповідач вказує, що наведені ним звернення до компетентних органів висловлені з метою захистити права клієнта, самі по собі є оціночними судженнями та відображають позицією його клієнта. У зв`язку з чим позов не визнав, та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

06 квітня 2023 року від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю позивача.

У судове засідання призначене на 10 квітня 2023 року з`явився відповідач ОСОБА_2 .

Відповідач наполягав на відмові в задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві.

Суд, розглянувши матеріали справи приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 16,11.2021 року відповідач ОСОБА_2 від імені свого довірителя ОСОБА_4 подав до приватного виконавця Шевченко Тетяни Сергіївни підписану ним 08.11.2021 року заяву про зняття арештованого слідчим суддею нерухомого майна із публічних торгів СЕТАМ.

Відповідач ОСОБА_2 в тексті поданої заяви зазначив: « Злочинна група у складі громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 тел. НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адвоката Журика Володимира Федоровича. АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_3 , приватного виконавця Шевченко Тетяни Сергіївни (65029, м. Одеса, вул. Балківська, 31.оф. 7 телефон НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ) та інших невідомих на даний час осіб вирішила шахрайським шляхом із підробленням документів для суду та виконавця заволодіти всім приналежним ОСОБА_4 майном, спричинивши тим самим шкоду у особливо великих розмірах ОСОБА_4 так і, можливо, - державі Україна, тобто, вчинити злочин, передбачений ст. 190 ч.4 КК України.

Із цією корисною метою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і інші особи вирішили підробити документи про те, що нібито ОСОБА_3 25 березня 2018 року в місті Одесі надав ОСОБА_4 грошові кошти в особливо великих розмірах, джерела якого не може пояснити, а потім із допомогою введення в оману судових органів та виконавців отримати право власності на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 або отримати кошти від продажу вказаного майна.

1. Згідно заочного рішення від 31.07.2020 року районного суду м. Одеси в складі судді Малиновського О.М. справі № 523/11536/19 (провадження №2/523/525/20) про стягнення боргу ОСОБА_4 25 березня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір, за мови якого ОСОБА_4 отримала в місті Одесі від ОСОБА_3 900 000 доларів США як передплату за належне їй нерухоме майно, яке вона зобов`язалась передати у власність шляхом оформлення права власності на ОСОБА_3 . Вказана інформація та документи на її підтвердження є підробленими і не відповідають дійсності в місті Одесі ОСОБА_4 25 березня 2018 року не була у зв`язку із знаходженням поза межами кордонів України і ніякі гроші від ОСОБА_3 ніколи не отримувала.

2. Згідно заочного рішення від 31.07.2020 року Суворовського районного суду м. Одеси в складі судді Аліної С.С. у справі №523/10249/20 (провадження №2/523/3455/20)-про стягнення боргу із ОСОБА_4 25 березня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір, за мови якого ОСОБА_4 отримала в місті Одесі від ОСОБА_3 1 350 000 доларів США як аванс за належне нерухоме майно, яке вона зобов 'язалась передати власність шляхом оформлення власності на ОСОБА_3 . Вказана інформація та документи на підтвердження є підробленими і не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_4 25 березня 2018 року не була у зв`язку кордонів України і ніякі гроші від ОСОБА_3 ніколи не отримувала.»

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68 Конституції України).

Фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію (частина перша статті 302 ЦК України).

Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності (абзац перший частини другої статті 302 ЦК України).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 7 грудня 2021 року у справі № 905/902/20 (пункт 6.18)).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (частина третя статті 277 ЦК України у редакції, що була чинною на час поширення заявником інформації, яку позивач вважає недостовірною).

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (абзац третій частини шостої статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона твердженням про факти або оціночним судженням. Вказане має значення з огляду на заборону притягнення до відповідальності за висловлення таких суджень (частина перша статті 30 Закону України «Про інформацію»).

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду (частина друга статті 30 Закону України «Про інформацію»).

Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 2318/1249/2012, ЄСПЛ не погодився з Урядом у тому, що застосована до заявника у цивільній справі санкція була належною з огляду на обставини тієї справи, і що для такої санкції були відповідні та достатні підстави, наведені національними органами влади (§ 8 рішення ЄСПЛ). Звернув увагу, що обвинувачення позивача з боку заявника були серйозними, але використані формулювання не були грубими, образливими чи надмірними. До того ж, відповідні твердження заявник наводив у письмових зауваженнях, поданих до судів під час судового розгляду, та у листуванні з правоохоронними органами, а не публічно, а також не було залучено преси чи іншої форми розголосу. Тому будь-який негативний вплив на репутацію позивача внаслідок висловлення заявником своїх тверджень був досить обмеженим (§ 9 рішення ЄСПЛ).

Вказаний висновок можливо застосувати і до даної цивільної справи.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Проте необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

З наведених Верховним Судом роз`яснень вбачається, що під терміном «поширення» розуміється розповсюдження такої інформації серед сторонніх осіб, як це буває при її розміщенні в мережі інтернет, соціальних мережах, засобах масової інформації тощо.

В даному випадку відомості, які позивач вважає недостовірними, міститься в заяві яка адресована до приватного виконавця, тобто суд вбачає, що публічного оголошення відповідної інформації не було.

Позивач не надав доказів, що така заява відповідача була направлена будь-яким іншим особам та органам.

Крім того, суд зазначає, що з тексту заяви про зняття арештованого слідчим суддею нерухомого майна із публічних торгів Сетам вбачається, що заява написана адвокатом Дарієнко В.Д. в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 .

Так, враховуючи усталену практику Верховного Суду України, суд вважає за необхідне зазначити, що адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту, а тому суд у даних діях адвоката вбачає не намагання принизити честь та гідність позивача, а захистити інтереси свого клієнта.

Щодо стягнення моральної шкоди з відповідача у сумі 5000 грн., то суд вважає, що така вимога є похідною від вимоги про захист честі та гідності в задоволенні якої відмовлено, а тому і похідна вимога задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні жодних доказів про порушення відповідачем особистих немайнових прав позивача не встановлено, отже суд вважає, що законних підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивача немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

В силу частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до відповідача у повному обсязі.

Враховуючи, що суд дійшов висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог, то, з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, відшкодування судового збору, у разі відмови у позові не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 17.04.2023 року.

Суддя Р.Д. Абухін

10.04.23