Справа № 243/2512/22
Провадження № 2/243/176/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2023 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.

за участю секретаря судового засідання Бочарової М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу голови суду № 29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року, за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року до суду надійшла вказана позовна заява, яка обґрунтована тим, що 28.09.2021 року Донецьким окружним адміністративним судом прийнято рішення по справі № 200/9929/21, згідно з яким визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в м. Києві № 27 від 18.06.2021 року «Про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 », зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.06.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, застосувавши при призначенні пенсії п.б ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ в редакції рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15). Рішення Донецького окружного адміністративного суду набуло законної сили, видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Вважає, що відповідач - ГУ ПФУ в м. Києві, всупереч вимогам законодавства допустив прийняття незаконного рішення, позивачу довелось звертатись до судових та інших державних органів для захисту своїх прав. Протиправні дії ГУ ПФУ в м. Києві призвели до того, що їй не було призначено пенсію за віком на пільгових умовах, органом державної влади порушено гарантовані Конституцією України та законами України право на соціальний захист, право на достатній життєвий рівень для себе, що включає достатнє харчування, одяг, житло, право на державне пенсійне забезпечення, право на мирне володіння майном. Вказує на те, що у зв`язку з порушенням її прав ГУ ПФУ в м. Києві, їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які виражаються у відчутті тривоги, розпачу, стресу, пов`язаному з тим, що вона, маючи достатній пільговий стаж та необхідний вік для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, була позбавлена отримувати забезпечену та гарантовану Державою пенсію на протязі тривалого часу з дня подання заяви про призначення пенсії (як встановлено судом у справі 200/9929/21 відповідач ГУ ПФУ в м. Києві отримав її заяву про перерахунок пенсії 14.06.2021 року, до теперішнього часу пенсія не призначена). Тобто більше одного року через протиправну відмову відповідача вона була позбавлена права на належний соціальний захист та позбавлена пенсійних виплат у старості. Протиправними діями ГУ ПФУ в м. Києві були порушені її звичайні життєві зв`язки, оскільки вона вимушена була звертатися за консультаціями до юристів, а потім, до судових органів та до виконавчої служби за захистом своїх прав, тобто докладати додаткових зусиль для відновлення моїх прав.

Відповідач ГУ ПФУ в Донецькій області, якого було зобов`язано вчинити певні дії по виправленню помилки, що допустив відповідач ГУ ПФУ в м. Києві при прийнятті рішення по її заяві від 14.06.2021 року, а саме повторно розглянути заяву позивачки та прийняти рішення по ній відповідно висновків суду, жодних дій по виконанню рішення суду не вчинив. Тобто з 14.12.2021 року ГУ ПФУ в Донецькій області не виконується рішення суду зобов`язального характеру, тобто допускається бездіяльність, чим порушується її права на отримання пенсійних виплат.

З урахуванням того, що відповідачем порушені гарантовані Конституцією України, законами України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, її права, позивачка оцінює у розмірі гарантованої державою мінімальної заробітної плати, яка встановлена ЗУ «Про державний бюджет на 2022 рік» (6500 грн.). Отже, розмір моральної шкоди, якого вона зазнала в результаті протиправного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві позивач оцінює у 26 000 грн. (6500 грн. х 4 порушених права), розмір моральної шкоди, яку вона зазнала в результаті протиправної бездіяльності ГУ ПФУ у Донецькій області вона також оцінює у 26000 грн. В зв`язку з викладеним, просить відшкодувати їй моральну шкоду, завдану протиправним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про відмову в призначенні пенсії та протиправною бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на свою користь 52 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Позивачка ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилася, в своїх позовних вимогах просила позов задовольнити та слухати справу без її участі.

Представник відповідача Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області надав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача з наступних підстав. Так, 28.09.2021 року Донецьким окружним адміністративним судом прийнято рішення по справі № 200/9929/21, згідно з яким зобов`язано Головне управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.06.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, застосувавши при призначенні пенсії пункт б статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-ХІІ в редакції рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1р/2020 по справі №1-5/2018 (746/15). На виконання рішення суду повторно розглянуто заяву про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 від 14.06.2021 та винесено відмову, у зв`язку з відсутністю 10 років пільгового стажу за Списком №2 на 02.04.2015. Рішення суду виконано в повному обсязі.

Крім цього, відповідачем зазначено, що вимога про стягнення моральної шкоди є необґрунтовано, позаяк лише констатація завдання душевних страждань не є достатньою підставою для стягнення моральної шкоди. Позивачем не доведено в чому полягали моральні страждання та переживання, а також чим підтверджується такі переживання, страждання, не наведено розрахунку розміру моральної шкоди. Позивачем не надано жодних доказів заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, підтверджуючих у чому саме полягає заподіяння моральної шкоди, не має підтвердження саме у розмірі 52 000,00 грн., відсутні будь-які докази, які можуть підтвердити наявність причинного зв`язку між моральною шкодою та діями управління чи обчислення саме цієї суми. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності. Лише сам факт порушення прав не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Окрім того, відповідачем вказано, що Пенсійний фонд є неприбутковою самоврядною організацією. Кошти Пенсійного фонду зараховуються на єдиний рахунок Пенсійного фонду і зберігаються на окремих рахунках територіальних органів Пенсійного фонду в уповноваженому банку і вилученню не підлягають.

Представник відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, який був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, неодноразово повідомлявся про розгляд справи, із заявами про відкладення розгляду справи не звертався.

Представник Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

28.09.2021 року Донецьким окружним адміністративним судом прийнято рішення по справі № 200/9929/21, згідно з яким встановлено неправомірність дій посадових осіб відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в м. Києві № 27 від 18.06.2021 року «Про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 », зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.06.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, застосувавши при призначенні пенсії п.б ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ в редакції рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15). Рішення набуло законної сили .

На виконання вказаного рішення суду ОСОБА_1 було видано виконавчий лист, який остання пред`явила для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

01 лютого 2022 року за заявою позивача було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2, що підтверджується копією постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з відзиву, відповідач ГУ ПФУ в Донецькій області, зазначає, що на виконання рішення суду було повторно розглянуто заяву позивачки про призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2 від 14.06.2021 та винесено відмову, у зв`язку з відсутністю 10 років пільгового стажу за списком № 2 на 02.04.2015. Тобто, рішення Донецького окружного адміністративного окружного суду № 200/9929/21 за позовом ОСОБА_1 виконано, заяву ОСОБА_1 від 14.06.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 повторно розглянуто відповідачем ГУПФУ в Донецькій області та прийнято відповідне рішення.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до статті 124 Конституції України,ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає доведеним факт заподіяння Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві позивачці моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. Протиправність дій відповідача встановлено рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.09.2021 року в справі № 200/9929/21, яке набрало законної сили.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить, зокрема, з характеру страждань, які зазнала позивачка, їх тривалості, а також враховує вимушені зміни в життєвих стосунках, тому керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності вважає, що компенсація в сумі 5000 грн. буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з ГУ ПФУ в Донецькій області суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У своєму відзиві відповідач ГУ ПФУ в Донецькій області зазначає, що на виконання рішення суду було повторно розглянуто заяву позивачки про призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2 від 14.06.2021 та винесено відмову, у зв`язку з відсутністю 10 років пільгового стажу за списком №2 на 02.04.2015 - тобто рішення Донецького окружного адміністративного суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було виконано.

Вказані доводи представника відповідача належним чином не доведені, на їх підтвердження на надано будь якого доказу

При цьому, суд звертає увагу, що і доводи позивачки в цій частині також є недоведеними, оскільки позивачкою не надано суду належних доказів на підтвердження факту визнання рішенням суду дій ГУ ПФУ в Донецькій області незаконним з цього приводу. Крім того, позивачка не скористалася своїм правом надати заперечення на спростування вищевказаних стверджень відповідача, клопотання про витребування доказів не заявила.

Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують наявність завданої їй шкоди відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, не доведено протиправність у діяннях відповідача. Суд набуває висновку про недоведеність вини посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у заподіянні позивачці моральної шкоди.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди до ГУ ПФУ в Донецькій області слід відмовити за безпідставністю вимог.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Законодавством не передбачено відповідальності безпосередньо посадової особи державного органу або органу місцевого самоврядування за спричинення шкоди при виконанні службових обов`язків перед особою, якій цієї шкоди завдано. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Це підтверджується також положеннями частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, згідно з якою шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади або органу місцевого самоврядування, відшкодовується державою.

Відповідно до статті 48 Цивільного процесуального кодексу України держава може бути стороною у цивільній справі. Проте, незважаючи на те, що держава визнається самостійним учасником цивільного процесу, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 Цивільного кодексу України).

Це відображено також у частині четвертій статті 58 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 18 грудня 2019 року № 390-IX) де зазначено, що держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції.

Згідно із Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215 Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (абзац 3 пункту 4 Положення).

Отже, шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

З огляду на вказане, відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , слід стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку.

З урахуванням змісту статті 25 Бюджетного кодексу України та пп. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, стягнення з Державного бюджету України шляхом списання певної суми коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача є належним та ефективним способом захисту його прав. Державна казначейська служба України чи її компетентний орган повинні самостійно визначити в межах наданих їм повноважень з якого рахунку слід списати ці кошти та який орган Казначейства має здійснити таке списання.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що згідно із п. 13 ч. 2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» не справляється судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

На підставі п.6 ч.2 ст.141 ЦПК України у суду відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідачів в дохід держави. Про наявність будь-яких інших судових витрат жоден із учасників справи не заявляв.

Керуючисьст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 223, 58-259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355,Перехідними положеннями ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , завдану моральну шкоду у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень 00 коп. шляхом списання коштів державного бюджету з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законно сили протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Д.В.Воронков