УХВАЛА

11 квітня 2023 року м. Кропивницький

справа № 401/2337/22

провадження № 22-ц/4809/623/23

Суддя Кропивницького апеляційного суду Дьомич Л.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2023 року позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 10449,67 грн в рахунок відшкодування витрат на відновлення велосипеду, відшкодування вартості мобільного телефону та витрат на лікування та 5000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування майнової шкоди в сумі 70452,00 грн в рахунок відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування та 100000,00 грн моральної шкоди, позивач оскаржила його в апеляційному порядку.

Подана скаржницею апеляційна скарга підлягає залишенню без руху за наступного.

За вимогами п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України, до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон) за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум) (ч.4 ст. 6 Закону).

За вимогами пп.6 п.1 ч.2 ст.4 Закону ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду складає 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, виходячи із оспорюваної позивачем суми, за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у даній справі скаржниці необхідно сплатити судовий збір у сумі 2 556,78 грн: (170452,00 грн х 1%) х 150% = 2 556,78 грн.

Однак, доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у встановленому законом порядку та розмірі скаржницею не надано.

Разом з тим, у апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення на підставі ст.136 ЦПК України. Клопотання обґрунтоване понесеними грошовими витратами, перебуванням на обліку як безробітної та у відпустці по догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 без отримання відповідної державної допомоги. Вказує, що зазначені доводи підтверджуються медичними документами, витягом із трудової книжки, свідоцтвом про народження дитини, довідкою управління соціального захисту населення, що знаходяться в матеріалах даної справи.

На заявлене клопотання про відстрочення скаржниці від сплати судового збору, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, п. 59).

Статтею 1 Закону унормовано, що судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі (ч.1 ст.136 ЦПК України).

Порядок відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру або звільнення від сплати судового збору встановлено у ст. 8 Закону.

Так, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 8 Закону, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зокрема, за умови, коли розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

З аналізу наведених законодавчих вимог вбачається, що у вирішенні питання щодо відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру або звільнення від сплати судового збору, визначальним для суду є майновий стан сторони.

Як роз`яснено у п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Відповідно до принципу диспозитивності та правил доказування у цивільному процесі, особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. При цьому, необхідно врахувати, що перелік документів, які підтверджують майновий стан особи, законодавчо не визначений. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір за своїм внутрішнім переконанням на підставі поданих доказів.

У своїх рішеннях «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року (п. 44) та «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року (п.п. 63-64) ЄСПЛ зазначив, що оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища.

В ухвалі від 04 квітня 2023 року у справі № 9901/988/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне: «…у своїй апеляційній скарзі просить суд звільнити його від сплати судового збору, долучивши до матеріалів апеляційної скарги відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків Головного управління ДПС у м. Києві від 15 лютого 2023 року № 2655-23-00557, з яких убачається, що у 2022 році доходів не отримував. Разом із цим, указані відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків Головного управління ДПС у м. Києві від 15 лютого 2023 року № 2655-23-00557 не виключають можливості отримання скаржником інших доходів, зокрема, від Пенсійного фонду України, Управління праці та соціального захисту населення, Державного центру зайнятості».

Зважаючи на викладене, документи, на які скаржниця посилається у заявленому клопотанні, не є належними доказами на підтвердження майнового стану сторони, оскільки не містять інформації про всі можливі джерела доходу ОСОБА_1 та про розміри такого доходу або його відсутність за весь попередній календарний рік (2022 рік).

Апеляційний суд також враховує, що за нормою ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Водночас, у заявленому клопотанні не наведено мотивів, за яких скаржниця надала пріоритет та віднайшла фінансову можливість оплати послуг адвоката, розмір яких більш ніж у 7,5 разів перевищує суму судового збору, що підлягає сплаті за подання апеляційної скарги у даній справі, проте не зважила на встановлений законодавством обов`язок зі сплати збору, що справляється на всій території України за подання заяв та скарг до суду.

Отже, у апеляційного суду наразі відсутні підстави для задоволення заявленого скаржницею клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.ст. 185, 356, 357 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2023 року, - залишити без руху.

Запропонувати скаржниці у десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали надати до апеляційного суду:

- докази сплати судового збору у розмірі 2 556,78 грнза реквізитами, розміщеними на офіційному сайті Кропивницького апеляційного суду

або

-обґрунтовану заяву на підставі ст. 136 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», а також належні докази на підтвердження такого майнового стану скаржниці, який перешкоджає сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у встановлених законом порядку і розмірі, а саме: відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/ суми виплачених доходів та утриманих податків за 2022 рік; довідку з Управління праці та соціального захисту населення про наявність/ відсутність виплат за 2022 рік; довідку з Державного центру зайнятості про розмір виплат за 2022 рік.

У разі невиконання у встановлений апеляційним судом строк вимог щодо усунення недоліків апеляційної скарги, апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута скаржниці.

Роз`яснити скаржниці, що відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.М. Дьомич