КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/9299/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Кулікової С.В.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві до ОСОБА_1 , про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року позивач (Головне управління Пенсійного фонду України) звернувся до ОСОБА_1 з позовом про стягнення коштів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року позовну заяву залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 7 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні заяви.

Скарга обґрунтована тим, що склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обгрунтовані належними та допустимими доказами і суд першої інстанції не мав права стягувати з управління кошти, які були сплачені ОСОБА_1 своєму представникові.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Зазначає, що у вказаній апеляційній скарзі також жодним чином не обґрунтовано, які ж саме норми матеріального та процесуального законодавства порушив суд першої інстанції. Звертає увагу суду на той факт, що позивач протягом розгляду цієї справи, і аж до моменту звернення ОСОБА_1 з відповідною заявою, жодного разу не поставив під сумнів, та не оспорював ні можливість стягнення витрат на правову допомогу, ні їх розмір.

Вже після подання заяв по суті справи, а також додаткових пояснень стороною відповідача, беручи до уваги факт подання позивачем заяви про розгляд справи без участі представника, та як наслідок відсутності стадії судових дебатів, ОСОБА_1 не мав можливості подати суду у встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України строк доказів витрат, які він має сплатити адвокату, чи зробити про це відповідну заяву.

Враховуючи зазначене, відповідач просив суд вважати поважною причиною пропуску ним встановленого законом 5- ти денного строку для вчинення дій, передбачених частиною восьмою статті 141 ЦПК України, та на підставі вищевказаного - винести додаткове рішення у справі №761/19906/22, яким вирішити питання про розподіл судових витрат шляхом стягнення з позивача понесених ним витрат на професійну правничу (правову) допомогу у сумі 41 000 грн.

Судом першої інстанції було призначено судове засідання з розгляду зазначеної заяви. Вже в судове засідання з розгляду заяви ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення з`явилося два представники позивача, які заперечували саму можливість стягнення з позивача витрат на правову допомогу. Мотивом до зазначеного заявлялася неможливість використання відповідачем коштів Пенсійного фонду на інші цілі, ніж виплата пенсії. Проте, на питання суду та представника відповідача стосовно наявності окремих бюджетних програм для виплати пенсії, та для сплати інших поточних витрат, у тому числі й судового збору, представники позивача підтвердили їх наявність. Також, факт можливості й спроможності сплати судових витрат підтверджується і самим позивачем, який при поданні позову прямо зазначає про розмір та призначення сплачених ним коштів перший та четвертий аркуш позовної заяви), про що надав відповідні докази. Знову таки: розмір заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу у цій справі представниками позивача в ході судового засідання також під сумнів не ставився.

Усе зазначене, у тому й числі поведінка сторін під час розгляду справу, було враховане судом, за наслідком чого ним було ухвалене рішення про зменшення у майже 6 разів розміру витрат на правову допомогу, що мають бути стягнені з позивача на користь ОСОБА_1 . Останній погодився з таким розміром, вважаючи що таким чином він хоча й не отримає повну та рівноцінну компенсацію своїх витрат, але спонукає Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві до більш виваженої правомірної поведінки по відношенню до військових пенсіонерів в питанні дотримання їх гарантованих законом прав, зокрема, й по відношенню до відповідача.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи без задоволення позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що жодного з цих трьох критеріїв для незастосування ст.1215 ЦК України позивач не навів, а також, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки недобросовісності, та ознаки порушень закону, а питання відповідності дотримання критерію добровільності призначення пенсії ОСОБА_1 та відсутності рахункових помилок до його компетенції не належить

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишено без задоволення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, окрім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Так, представником відповідача в підтвердження надання послуг адвоката надано наступні докази: копія додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги; акт приймання-передачі наданої правової допомоги за договором №21/22 від 21.10.2022 року; квитанції про оплату наданої правової допомоги від 20.10.2022 року та від 12.04.2023 року.

Виходячи з того, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишено без задоволення, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що судові витрати покладаються на позивача.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За висновками у постановах ВС від 24.01.2019 року у справі

№910/15944/17 та від 19.02.2019 року у справі №917/1071/18, якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, то суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, про часткове задоволення вимоги про стягнення судових витрат, а саме: з урахуванням заперечення позивача щодо розміру понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу, а також, зважаючи на те, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи та дійшов висновку про зменшення витрат на професійну правничу допомогу відповідача до 7 000 грн.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві залишити без задоволення.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 липня 2023 року.

Головуючий:

Судді: