Справа № 462/757/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2023 року суддя Залізничного районного суду м.Львова Румілова Н.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування (ЛКЕПЗПІП) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та компенсації заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 03.02.2023 року звернувся до суду з позовом, який був уточнений, та зазначив, що працював керівником Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування з 17.05.2018 року по 30.06.2020 року. 30.06.2020 року його було звільнено у зв`язку із закінченням дії контракту. Однак, під час звільнення йому не виплачено повністю заробітної плати. Згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 квітня 2021року у справі №462/1045/21 про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку було вирішено стягнути із Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування на його користь суму невиплаченої заробітної плати у розмірі 55370, 29 грн. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року у справі №462/1045/21 зазначене рішення визнано нечинним та затверджено мирову угоду, згідно з положеннями якої відповідач зобов`язується виплатити позивачу заробітну плату та суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 55 370 грн. 29 коп. у повному обсязі. Однак умови зазначеної мирової угоди відповідачем виконано не було, на виконання ухвали Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року 25.01.2022 р. відкрито виконавче провадження ВП № 68350256. Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 25.11.2021 р. № 462/4849/21 затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачем, відповідно до якої відповідач зобов`язується виплатити позивачу суму середнього заробітку за час розрахунку у розмірі 154 520 грн. 64 коп. у повному розмірі за період затримки з 01.07.2020 року по 31.08.2021 року упродовж двох робочих днів із дня набрання чинності мировою угодою. Однак, умови затвердженої мирової угоди відповідачем у добровільному порядку виконано не було, а тому ухвала Залізничного районного суду міста Львова від 25.11.2021 р. у справі 462/4849/21 про затвердження мирової угоди передана на примусове виконання. 06 січня 2022 р. на примусове виконання вищезгаданої ухвали Залізничного районного суду міста Львова відкрито виконавче провадження ВП № 68069224. Вважає, що відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2021 року по 31.01.2023 p. у розмірі 195833,45грн. та грошову компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати в розмірі 9670,82 грн.

На підставу своїх вимог позивач надав копію трудової книжки, довідку про доходи, копії постанов про відкриття провадження від 25.01.2022 року ВП №68350256 та від 06.2022 року ВП №68069224.

Ухвалою суду визначено здійснювати судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач на позовну заяву відзив не надав.

У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

За ст.79 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За ч.4 ст.82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За ст.117 КЗпПУ ( в ред.від 1.07.2022р) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повніші виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений ч.1 цієї статті.

Як вбачається з Постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.01.2022 року ВП №68350256 Залізничного відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного управління Міністерства юстиції (м.Львів) відкрито виконавче провадження з виконання Ухвали №462/1045/21, виданий 13.01.2021 року Львівським апеляційним судом про стягнення 55370,29 грн. з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування (ЛКЕПЗПІП) на користь ОСОБА_1 .

Як вбачається з Постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.01.2023 року ВП №68069224 Залізничного відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного управління Міністерства юстиції (м.Львів) відкрито виконавче провадження з виконання Ухвали №462/4849/21, виданий 25.11.2021 року Залізничним районним судом м.Львова про стягнення 15452,06 грн. з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК) загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи права відповідно до частини третьої статті 13 ЦК, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають відмові у повному обсязі.

Стаття 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно ч.1 ст.55 Конституції України.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08.04.2010 передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

За таких обставин суд вважає, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 804/1782/16, від 27.06.2018 у справі № 810/1543/17, від 10.04.2019 у справі № 823/1919/16, від 18.11.2019 у справі № 0940/1532/18, яка має враховуватись судом під час прийняття рішення.

Суд вважає, що стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України та компенсації за затримку є безпідставним.

Ні КЗпП, ні законом «Про оплату праці» не передбачено відповідальності роботодавця за порушення термінів виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні під час виконання рішення суду.

Тому суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Понесені позивачем витрати на підставі ст.141 ЦПК слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст.10, 11, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування (ЛКЕПЗПІП) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та компенсації заробітної плати, відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.М.Румілова