Справа № 750/4276/23
Провадження № 2/750/825/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2023 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря Мойсієнко К.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач з 2015 року ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, взагалі не спілкується із сином, участі у його вихованні не приймає, сплачує лише аліменти у розмірі 850 грн. щомісяця, участі у додаткових витратах не приймає, не цікавиться станом його здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

Відповідач відзив на позов не подав.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, заяв чи клопотань до суду не подав. Представник відповідача через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що він приймає участь в інші справі. Проте, судом було відмовлено у задоволенні даного клопотання, оскільки у попереднє судове засідання представник відповідача також подавав таке клопотання і розгляд справи по суті було відкладено з урахуванням дат та часу призначення судового засідання, вказаного представником у заяві.

Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та просив прийняти рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини. Також, представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради надав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2005 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 листопада 2013 року у справі № 750/9941/13-ц розірвано.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.04.2015 у справі № 750/11318/14 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що неповнолітній син сторін ОСОБА_4 з 27 лютого 2022 року, тобто після початку бойових дій на території України, разом з матір`ю виїхали до Польщі, де вони перебувають і по даний час.

Позивачем до матеріалів справи на підтвердження своїх доводів надано копію довідки Приватної школи «МудрАнгелики» від 20.06.2022 №20/01, згідно якої вбачається, що ОСОБА_4 навчався в 8-А класі з 01.09.2019 по 20.06.2022. Вихованням дитини займається мама ОСОБА_2 , яка сплачує за навчання та харчування, приводить і забирає зі школи, відвідує батьківські збори. Батько жодного разу школу не відвідував (а.с. 5).

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що син сторін, після виїзду до Польщі, продовжував дистанційно навчатися в Приватній школі «МудрАнгелики».

Також, позивачем в якості доказів надано до матеріалів справи копії листів Чернігівської обласної організації Національної спілки художників України від 10.08.2022 №23 та приватної школи іноземних мов Bright English від 05.08.2022, згідно яких заняття оплачувала мати, від тата платежі не надходити (а.с. 6, 7).

Також, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що позивач, з метою виїзду з дитиною за кордон для відпочинку, була змушена звертатися до служби у справах дітей для підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України, оскільки батько ухилявся від надання згоди для виїзду дитини за кордон на відпочинок.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 19 від 04.03.2021 було затверджено висновок управління (служби) у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_2 , для її тимчасового виїзду за межі України (а.с. 8).

Крім того, позивачем до матеріалів справи надано довідку туристичного агентства ОСОБА_5 від 11 серпня 2022 року № 1106, адресовану ФОП ОСОБА_6 , якою підтверджено придбання позивачем через це агентство туристичних подорожей впродовж 2016- 2021 років, в ці подорожі з матір`ю їздив син сторін і оплату за них вносила ОСОБА_2 (а.с. 9).

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що хоча відповідач і не має заборгованості зі сплати аліментів, проте розмір аліментів є незначним, а саме 850 грн. на місяць, як це визначено за рішенням суду. Разом з тим, представник позивача зазначив, що позивач не зверталася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, оскільки сама мала достатній дохід і була в змозі сама нести витрати і на відпочинок, і на навчання сина.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 СК України).

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Отже, суд має виходити з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України.

Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 339 від 01.06.2023 затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до його малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 46).

При цьому, у висновку служби у справах дітей зазначено, що батько дитини на комісію з питань захисту прав дітей не з`явився, але в режимі відеозв`язку повідомив, що він категорично проти позбавлення його батьківських прав, та він не мав змоги спілкуватися з дитиною через те, що мати перешкоджала спілкуванню, хоча відповідно до рішення виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 24 листопада 2014 року № 216, йому було визначено участь у вихованні дитини. Щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною він нікуди не звертався (а.с. 47).

Також, у висновку служби у справах дітей йде посилання на те, що малолітній ОСОБА_7 повністю підтримує намір своєї матері щодо позбавлення батька батьківських прав, на що вказує його заява.

Разом з тим, суд враховує ту обставину, що позивач та син сторін з лютого 2022 року перебувають за межами України, в Україні з початку збройної агресії російської федерації введено воєнний стан, тривають заходи з мобілізації, а тому чоловіки призовного віку обмежені у праві виїзду за кордон.

За таких обставин, існує об`єктивна перешкода батьку фізично бачитися з дитиною і ці обставини не знайшли відображення у висновку органу опіки і їм не надано оцінку.

Крім того, клопотання про заслуховування думки дитини у судовому засіданні, сторони не заявляли, а об`єктивно оцінити подану малолітнім заяву до органу опіки про підтримання наміру матері позбавити батька батьківських прав, суд не має можливості, адже дитина перебуває разом з матір`ю за межами України і через відсутність фізичного спілкування дитини з батьком, в тому числі і через об`єктивні причини, позиція матері впливає на сприйняття певних обставин самою дитиною.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 Сімейного кодексу України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З урахуванням наведених вище обставин, суд вважає висновок органу опіки і піклування не достатньо обґрунтованим, а тому не може погодитися з ним.

У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 713/63/17, провадження № 61-27680св18, Верховний Суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом впливу на нього, при цьому суд правильно не погодився із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батька батьківських прав, оскільки висновок суперечить інтересам неповнолітньої дитини та є недостатньо обґрунтованим.

Таким чином, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позивач не довела умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, а позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена.

Посилання позивача на те, що дитина впродовж багатьох років проживає разом з нею і не бачиться із відповідачем, не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела.

До подібного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 21 грудня 2022 року у справі №127/34145/21, провадження № 61-10347св22.

Хоча відповідач під час розгляду справи і не надав жодного доказу або своїх заперечень суду щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав та відсутності його вини у невиконанні своїх обов`язків з догляду та виховання дитини, суд враховує, що згідно з розподілом обов`язків щодо доказування, саме позивач має довести, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Крім того, надання відзиву є правом відповідача (стаття 199 ЦПК України).

Разом з тим, відповідач приймав участь у засіданні комісії з питань захисту прав дітей в порядку відеозв`язку, з висновку вбачається, що він категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав, пояснюючи, що він не мав змоги спілкуватися з дитиною.

При розгляді даної справи відповідач уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Кравченком В.В. (а.с. 42-44).

Отже, факт заперечення відповідачем проти позбавлення його батьківських прав на засіданні органу опіки, укладення договору з адвокатом з метою доведення своєї правової позиції щодо даного позову в суді, свідчить про його інтерес до дитини.

Разом з тим, адвокат в судові засідання не з`явився та двічі поспіль подавав клопотання про відкладення розгляду справи, при цьому, у задоволенні останнього клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи суд відмовив через його безпідставність та вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Таких виняткових обставин судом при дослідженні наявних доказів у даній справі судом не встановлено, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 289, 354 ЦПК України, ч. 2, 5 ст. 150; ч. 2 ст. 157; ч. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України, суд,-

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; паспорт НОМЕР_2 ) позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06.07.2023.

Суддя