Справа № 946/8531/22
Провадження № 2/946/1305/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2023 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого - судді Пащенко Т.П.
при секретарі - Топтигіній О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Ізмаїльський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Ізмаїльський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона є власницею квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 є тіткою позивачки. Відповідачка за даною адресою зареєстрована з 23.04.2019 року, але ніколи не проживала у квартирі. У травні 2019 року відповідачка виїхала до родичів до Росії та де саме проживає на даний час позивачці не відомо. На теперішній час відповідачка не знята з реєстраційного обліку, що позбавляє позивачку як власницю квартири в повній мірі користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном.
Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, справу розглянути у її відсутність, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.37).
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань по справі суду не надав.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.
У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст.72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії та номер 3760, виданого 17.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльської міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І., що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та Інформацією з Державного реєстру речових прав від 15.03.2023 року №325816982 (а.с.8, 9, 10, 38-39).
Згідно з рішенням Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №2252-VIII від 29.12.2022 року «Про перейменування об`єктів топоніміки в м.Ізмаїл Ізмаїльського району Одеської області (другий та третій блок) вулицю Гагаріна перейменовано на вулицю Європейську.
Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями будинкової книги (а.с.11-14) та довідкою Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області про місце реєстрації фізичних осіб від 20.12.2022 року (а.с.18).
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 та товаришує з нею з 2015 року, буває часто у неї в гостях. ОСОБА_2 ніколи у квартирі ОСОБА_1 вона не бачила, їй відомо, що остання поїхали до Росії та на даний час з нею неможливо зв`язатися. Особистих речей ОСОБА_2 у квартирі немає.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що з 2017 року вона проживає у квартирі АДРЕСА_2 та спілкується з ОСОБА_1 . Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що у вона зареєструвала у своїй квартирі ОСОБА_2 . На даний час речей ОСОБА_2 у квартирі немає, вона там не проживає взагалі.
Отже, відповідачка за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, що вбачається з пояснень свідків та поштового відправлення, яке повернуто на адресу суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.20-21).
Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.12,13,77,78,79,80,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно ст. 7 цього Закону зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
За таких обставин, оскільки відповідачка за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 не проживає понад один рік, вона втратила право користування житлом.
Своїм перебуванням на теперішній час на реєстраційному обліку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачці, відповідачка створює перешкоди в реалізації нею в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власниці зазначеного майна, тобто порушує ч.ч. 1,2 ст. 317, ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України.
Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрація місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим позов задовольнити та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки позовні вимоги обґрунтовані.
За правилами ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст.12, 13, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-289 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, -
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є підставою для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Т.П.Пащенко