ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 квітня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/186/20

Головуючий у першій інстанції Кочура О. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/632/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальність «ЦИКЛ ФІНАНС»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальність «ЦИКЛ ФІНАНС» на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 08 лютого 2023 року (проголошено об 11:55) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року АТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останньої на його користь:

- заборгованості за кредитним договором № від 11.05.2018 у розмірі 36 097 грн 25 коп., яка складається з: суми заборгованості за кредитом 18 599 грн 20 коп.; суми заборгованості за відсотками 1 грн 02 коп.; суми заборгованості за комісіями РО 17 497 грн 00 коп.;

- понесених судових витрат у розмірі 1 921 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 11.05.2018 між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , згідно з яким відповідачка отримала 80126 грн кредитних коштів на придбання споживчих товарів строком кредитування до 11.05.2020 з відсотковою ставкою 0,01 %.

Зазначало, що відповідачка перестала виконувати взяті на себе зобов`язання, тому банком 29.11.2019 на її адресу направлена вимога про добровільне погашення заборгованості, але зазначені в листі вимоги в 30-денний строк не виконані, заборгованість добровільно не погашена.

Указувало, що станом на 27.12.2020 у відповідачки виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 36097 грн 25 коп., з яких сума заборгованості за кредитом 18 599 грн 20 коп.; сума заборгованості за відсотками 1 грн 02 коп.; сума заборгованості за комісіями РО 17 497 грн 00 коп., яку і просить стягнути.

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 01.12.2021 задоволено заяву ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» про заміну позивача.

Замінено у даній цивільній справі первісного позивача АТ «ОТП Банк» на ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС».

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 08.02.2023 позов ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 за кредитним договором № від 11.05.2018, на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» суму заборгованості за кредитом у розмірі 1449 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» - 83 грн 38 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 6049 грн, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції хибно прийнято платіжне доручення, яке надала відповідачка № 1789 від 09.04.2019 на суму 4600 грн та зараховано в рахунок погашення тіла заборгованості за кредитним договором.

Заявник указує, що у зазначеному платіжному дорученні некоректно зазначені реквізити отримувача, а саме, код отримувача 216855166, замість правильного 21685166. Наголошує, що будь-який платіж, що містить в реквізитах невірні дані не надходить до отримувача, а залишається в банку, в якому проведено банківську операцію.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити в силі, а апеляційну скаргу відхилити.

Указує, що зі змісту апеляційної скарги незрозуміло, чи то позивач взагалі заявляє про ненадходження сплачених відповідачкою 4600 грн згідно з платіжним дорученням № 1789 від 09.04.2019 позикодавцю, чи то не спростовує сам факт надходження коштів, а наполягає на правомірності не зарахування сплаченої суми, яка фактично надійшла на рахунок позичальника в погашення заборгованості за кредитом під приводом «некоректних» реквізитів отримувача в платіжному дорученні.

Зазначає, що в платіжному дорученні № 1789 від 09.04.2019, яким на рахунок АТ «ОТП Банк» перераховано 4600 грн з призначенням платежу «погашення кредиту згідно з договором № від 11.05.2018 ОСОБА_1 » було здійснене списання коштів з кореспондентського рахунку банку платника на користь позивальника, АТ «ОТП Банк», про що свідчить відмітка «Проведено банком 09.04.2019 о 16:18». Таким чином, відмітка в платіжному дорученні «проведено банком» свідчить не лише про прийняття банком доручення на перерахування 4600 грн на рахунок АТ «ОТП Банк», а і про його фактичне виконання.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, викладені у відзиві, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині правомірності зарахування судом в погашення боргу сплачених коштів згідно з платіжним дорученням № 1789 від 09.04.2019 в сумі 4600 грн.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом у справі встановлено, що 11.05.2018 між АТ «ОТП Банк» та відповідачкою укладено кредитний договір №, згідно якого загальний розмір кредиту становить 80126 грн, дата остаточного повернення кредиту 11.05.2020. У договорі визначено комісію за управління кредитом 0% відсотків від суми кредиту (а.с.4).

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним позивачем, станом на 27.12.2019 заборгованість становила: 18599 грн 20 коп. - кредит, 1 грн 02 коп. - відсотки, 17 497 грн комісія за РО (а.с. 11).

29.11.2019 АТ «ОТП Банк» направило вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань до ОСОБА_1 , де зазначило, що Банк вимагає в строки передбачені законодавством та договором сплатити прострочену заборгованість протягом 30 календарних днів (а.с. 12).

Згідно з укладеним 20.08.2021 договором факторингу № 20/08/21 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» прийняло право грошової вимоги АТ «ОТП Банк», в тому числі і до ОСОБА_1 (а.с.84-91).

Вирішуючи справу суд дійшов висновку, що сума заборгованості за кредитом ОСОБА_1 перед позивачем становить 1449 грн, яка вирахувана наступним чином: 18599,20 грн (заявлена позивачем сума боргу) - 12550,20 грн (безпідставно зараховані відповідачем кошти в погашення комісії за РО) 4600 грн (кошти сплачені за платіжним дорученням № 1789 від 09.04.2019).

Спірною є сума 4600 грн, яка сплачена платіжним дорученням № 1789 від 09.04.2019, де платником зазначений ПП «Ярошевський Г.М.», отримувачем зазначено АТ «ОТП БАНК»; призначення платежу - «погашення кредиту згідно договору від 11.05.2018 ОСОБА_1 » (а.с. 116).

Відповідно до пункту 1.30 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (далі Закон) платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Згідно з пунктами 8.1 - 8.3 статті 8 Закону, банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Згідно з пунктами 22.4 статті 22 Закону N 2346-III, під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання. Таким чином, з моменту отримання банком платіжних доручень ініціювання переказу вважається остаточно завершеним і за його подальший переказ відповідальність несе банк.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

У частині 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, викладених норм матеріального права, що регулюють спірні відносини, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених вимог, у даному випадку, що платіжне доручення про перерахування на його рахунок спірних коштів в сумі 4600 грн не було виконано.

На виконання вимог ст. 12 ЦПК України, всупереч процесуального обов`язку, позивачем в розпорядження суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин не надано.

Як зазначалось вище, в матеріалах справи наявна копія платіжного доручення № 1789 від 09.04.2019, де платником зазначено ПП «Ярошевський Г.М.», отримувачем - АТ «ОТП БАНК»; призначення платежу - «погашення кредиту згідно договору від 11.05.2018 ОСОБА_1 », сума - 4600 грн. На платіжному дорученні наявна відмітка - "Проведено банком 09.04.2019 о 16-18», що свідчить про списання коштів з кореспондентського рахунку банку платника на користь позивача - АТ «ОТП Банк».

Будь-яких інших доказів, зокрема щодо не зарахування спірних коштів отримувачем, залишення коштів в банку, який проводив банківську операцію, повернення коштів на рахунок платника, матеріали справи не містять.

Сам лише факт некоректного зазначення реквізитів отримувача у платіжному дорученні № 1789 від 09.04.2019 не свідчить про його невиконання банком за відсутності належних доказів на підтвердження такого.

Таким чином, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо незарахування в рахунок погашення боргу за кредитом перерахованих згідно з платіжним дорученням № 1789 від 09.04.2019 коштів в сумі 4600 грн з призначенням платежу «погашення кредиту згідно з договором № від 11.05.2018 ОСОБА_1 » внаслідок помилки в коді ЄДРПОУ, оскільки відмітка на платіжному дорученні «проведено банком» свідчить про списання 4600 грн на рахунок АТ «ОТП Банк», а доказів зворотнього апелянтом не надано.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 08.02.2023 - залишенню без змін, оскільки воно ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» залишити без задоволення.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 08 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко