Справа № 953/607/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 квітня 2023 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі

головуючого судді Бакуменко А.В.,

за участю секретаря Кудінової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Київського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу 953/607/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах котрої діє адвокат ГУПАЛ Роман Миколайович до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором позики, -

Обставини справи:

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Київського районного суду м. Харков а з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

13 вересня 2019 року між ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_5 (позичальник) був укладений письмовий договір позики № 13/09/19-8 , предметом якого було передання у власність Позичальника грошових коштів у сумі 84128гривень 05 копійок, що є еквівалентом 3388 доларів США на день укладання договору.

Кінцевий строк повернення грошових коштів, відповідно до графіку повернення, закріпленому у пункті 5 Договору позики є 13 грудня 2019 року.

Згідно додаткових угод № 1 від 16.12.2019 року; № 2 від 09.04.2020 року; № 3 від 22.06.2020 року за домовленістю сторін строк дії Договору позики неодноразово пролонгувався.

Додатковою угодою № 4 від 30.09.2020 року до Договору позики № 13/09/19-8 від 13.09.2019 року було внесені зміни в п.п. 1,5,6.1.

Згідно до п. 1 даної додаткової угоди були внесені зміни до п.1 Договору позики, згідно якого у власність Позичальника було передано грошових коштів у сумі 101965 грн. 00 коп., що за курсом долара США на день укладення угоди було еквівалентно 3584 доларів США. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому даним договором буде 3584 долара США, за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату здійснення платежу.

Кінцевий строк повернення Відповідачем грошових коштів, відповідно до графіку повернення , закріпленому у пункті 5 додаткової угоди № 4 від 30.09.2020 року становив 13 січня 2021 року, включно.

Згідно до п. 11 Договору позики з метою забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань за цим договором 13.09.2019 року між Позикодавцем та Позичальником був укладений договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Онищенко С.В.

Станом на 13.01.2021 року Відповідач частково погасив борг за договором позики, у розмірі еквівалентному 941 долар США.

Залишок боргу становив 74136 грн. 00 коп., що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дорівнювало 2643 долари США.

23.04.2021 року приватним нотаріусом Кучер А.А. на адресу відповідача була направлена заява ОСОБА_4 з вимогою про повернення залишку суми боргу у розмірі 74136 грн. 00 коп., а також сплати неустойки, передбаченої п. 10 Договору позики, у розмірі 100531 грн. 20 коп.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Приписами ч.1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На підставі ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.4 ст.631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом встановлено, що 13 вересня 2019 року між сторонами по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір позики № 13/09/19-8 , відповідно до котрого останній отримав від позивача ОСОБА_4 грошову суму гривнях, яка еквівалентна станом на 13 вересня 2019 року - 3388 доларам США та зобов`язався повернути позичену суму в обумовлений строк.

Згідно додаткових угод № 1 від 16.12.2019 року; № 2 від 09.04.2020 року; № 3 від 22.06.2020 року за домовленістю сторін строк дії Договору позики неодноразово пролонгувався.

Додатковою угодою № 4 від 30.09.2020 року до Договору позики № 13/09/19-8 від 13.09.2019 року було внесені зміни в п.п. 1,5,6.1.

Згідно до п. 1 даної додаткової угоди були внесені зміни до п.1 Договору позики, згідно якого у власність Позичальника було передано грошових коштів у сумі 101965 грн. 00 коп., що за курсом долара США на день укладення угоди було еквівалентно 3584 доларів США. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому даним договором буде 3584 долара США, за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату здійснення платежу.

Кінцевий строк повернення Відповідачем грошових коштів, відповідно до графіку повернення , закріпленому у пункті 5 додаткової угоди № 4 від 30.09.2020 року становив 13 січня 2021 року, включно.

Згідно до п. 11 Договору позики з метою забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань за цим договором 13.09.2019 року між Позикодавцем та Позичальником був укладений договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Онищенко С.В.

Станом на 13.01.2021 року Відповідач частково погасив борг за договором позики, у розмірі еквівалентному 941 долар США.

Залишок боргу становив 74136 грн. 00 коп., що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дорівнювало 2643 долари США.

23.04.2021 року приватним нотаріусом Кучер А.А. на адресу відповідача була направлена заява ОСОБА_4 з вимогою про повернення залишку суми боргу у розмірі 74136 грн. 00 коп., а також сплати неустойки, передбаченої п. 10 Договору позики, у розмірі 100531 грн. 20 коп.

Згідно п.12 Договору позики та Договору застави забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань була передача в заставу рухомого майна - автомобіля Chevrolet модель Aveo TC58U, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2008 року випуску, тип - легковий седан, колір - сірий, державний номер НОМЕР_2 , який належав позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 24.09.2013 року, центром № 2 надання послуг, пов`язаних з використанням авто засобів в м. Харків.

У зв`язку з недотриманням ОСОБА_5 умов Договору позики, на підставі Договору застави транспортного засобу, приватним нотаріусом Лозенко В.В. було видано виконавчий напис № 1070 від 29.04.2021 року, яким пропоновано звернути стягнення на автомобіль Chevrolet модель Aveo TC58U, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2008 року випуску, тип - легковий седан, колір - сірий, державний номер НОМЕР_2 , та за рахунок коштів, отриманих від його реалізації, задовольнити вимоги ОСОБА_4 за Договором позики.

На виконання виконавчого напису № 1070 від 29.04.2021 року, вищевказаний автомобіль було реалізовано 29.11.2021 року шляхом проведення електронних торгів державним підприємством «СЕТАМ».

Вартість реалізованого автомобіля склала 71001,00 грн., з яких ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу отримала 59256,32 грн.

Таким чином, борг склав 174667, 35 грн. (загальна сума боргу ) -59256,32 грн.(повернута сума за рахунок продажу заставного майна) = 115411,03 грн.

Згідно до ст. 589 ЦК України - у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 4 статті 591 ЦК України передбачено, що якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже позивачка має право на стягнення з відповідача залишок боргу в загальній сумі 115411,03 грн.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката,визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомогитана підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою(п. 2 ч. 2ст. 137 ЦПК України);

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат(п. 2 ч. 2ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подаєдетальний опис робіт (наданихпослуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.

Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 12.09.2022 року Додатком № 1 до вказаного договору, в котрому зазначена сума послуг адвоката, копію акту від 19.001.2023 року виконаних робіт (наданих послуг) рахунок фактура, що підтверджується матеріалами справи.

Отже, витрати позивача на правову допомогу у розмірі 30301,10 грн. підтверджені документально є доведеними, а їх обсяг є співмірним зі складністю справи і ціною позову, а також з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, часом на них затраченим.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд, при винесенні рішення, вирішує питання про розподіл судових витрат. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1154 грн.11 коп. грн.

На підставі статей 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України, керуючись статтями 4, 10, 19, 81, 89, 141, 263, 280, 284 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах котрої діє адвокат ГУПАЛ Роман Миколайович до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешкає АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешкає АДРЕСА_2 , залишок боргу за договором позики № 13/09/19-8

- 115411 грн. (сто п`ятнадцять тисяч чотириста одинадцять грн.) 03 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешкає АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешкає АДРЕСА_2

- 30301грн.( тридцять тисяч триста одна грн.),10 коп, витрати на правничу допомогу;

- 1154 грн. (одна тисяча сто п`ятдесят чотири грн) 11 коп . - витрати на судовий збір.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Рішення складене в одному екземплярі в нарадчій кімнаті.

Суддя А.В. Бакуменко