Справа № 702/561/22
Провадження № 2/702/291/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2023 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області у складі

головуючого судді Нейло І.М.,

за участю секретаря Прилуцької О.І.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні Монастирищенського районного суду Черкаської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину в майні подружжя та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна об`єктом особистої приватної власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 в жовтні 2022 року звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив: здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за ним право власності на частину житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , також просив визнати право власності на частину земельної ділянки розміром, 0,137 га., кадастровий номер :01:001:1898, з цільовим призначенням, для будівництва і обслуговування домоволодіння яке розташоване по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що 08.05.1993 з ОСОБА_2 уклали шлюб, але фактично з 2018 року сімейні стосунки не підтримуються. Перебуваючи у шлюбі сторони придбали житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування вказаного домоволодіння розміром, 0,137 га., кадастровий номер :01:001:1898. Вказані вище житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами та земельна ділянка, на якій вони розташовані, були придбані в період перебування у шлюбі, але припинення сімейних стосунків обумовило звернення позивача до суду.

Ухвалою від 03.11.22 року було відкрито провадження по справі (т.1 а.с.41).

Ухвалою від 30.11.2022 продовжено відповідачу процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку розміром, 0,137 га., кадастровий номер :01:001:1898, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що в період шлюбу з ОСОБА_4 нею було придбане майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку розміром, 0,137 га., які розташовані по АДРЕСА_1 , заперечує, що придбаний будинок та земельна ділянка є спільним майном подружжя, оскільки це майно було придбано для її матері - ОСОБА_5 , яка тривалий час живе та працює в Італії, та за її кошти, які вона надавала для придбання спірного майна. Вважає, що за час шлюбу з ОСОБА_4 їх сім`я не могла придбати вказане майно за кошти, які вони разом заробляли, оскільки її чоловік свою заробітну витрачав на власні потреби, а її заробітної плати не вистачало навіть для життя.

Ухвалою від 20.12.2022 зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності прийнято до спільного розгляду з первісним позовом

Ухвалою від 18.01.2023 продовжено представнику позивача за первісним позовом, процесуальний строк для подання відзиву на зустрічну позовну заяву.

Представник відповідача, за первісним позовом, у відзиві на зустрічний позов, просила відмовити у його задоволенні, оскільки вважає їх безпідставними, зауваживши, що згідно позиції Верховного суду у справі № 509/26/54/17 пояснення матері ОСОБА_2 , про передачу нею коштів для придбання будинку не можуть бути підставою визнання права власності за ОСОБА_2 на весь будинок. /а.с. 167-169/.

Відповідач, за первісним позовом, у відповіді на відзив на зустрічний позов зауважила, що мала на банківському рахунку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » гроші, які нею були отримані від матері і які в подальшому були витрачені для придбання спірного будинку. На час придбання спірного будинку, його загальна площа становила 110,3 кв.м.. Після проведення реконструкції, загальна площа спірного будинку змінилась і становить 141,9 кв.м., реконструкція будинку не завершена, він не зданий до експлуатації, тому відповідач вважає, що спірний будинок не може бути поділений та не може бути об`єктом права власності. /т.1 а.с.177-179/.

Представник позивача, за первісним позовом, в запереченні на відповідь на відзив зауважила про відсутність доказів, що спірний будинок придбаний за особисті кошти ОСОБА_2 оскільки в банківських документах відсутні відомості, що саме мати позивачки ОСОБА_5 здійснювала перекази на банківський рахунок. / т.1 а.с.192-193/.

Ухвалою від 12.04.2023, за клопотанням відповідача за первісним позовом, витребувано з АТ «Державний ощадний банк України» відомості щодо банківських рахунків на ім`я ОСОБА_2 /т.1 а.с.242/.

Ухвалою суду від 14.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом адвокат Шквира С.В. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, у зустрічних позовних вимогах просила відмовити.

В судовому засіданні, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та її представник заперечували проти позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у зустрічній позовній заяві. Просили в позовних вимогах ОСОБА_4 відмовити, а вимоги зустрічної позовної заяви задовольнити.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснили, що тривалий час знайомі з ОСОБА_2 , від якої їм відомо, що спірний будинок був придбаний за гроші матері ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що є невісткою зі сторони ОСОБА_9 , від якої їй відомо, що спірний будинок був придбаний для матері ОСОБА_2 , гроші на придбання якого також давала мати ОСОБА_2 ОСОБА_5 , також відомо, що ОСОБА_4 участі в реконструкції будинку не приймав.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що є рідним братом ОСОБА_2 .. Їх мати ОСОБА_5 тривалий час працює в Італії звідки надсилала ОСОБА_2 гроші для придбання собі будинку. ОСОБА_4 будь-якої участі в придбанні будинку та в його реконструкції не приймав, гроші, які заробляв витрачав на власні потреби.

Свідок ОСОБА_11 , яка є донькою сторін, в судовому засіданні надала аналогічні з ОСОБА_10 пояснення.

Вислухавши сторін, проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб від 29.11.2019, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.05.1993 року, та до укладення шлюбу відповідач за первісним позовом мала прізвище « ОСОБА_12 » /т.1 а.с.5/

В період шлюбу, на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 22.04.2015 року, ОСОБА_2 було придбано житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку з кадастровим номером: :01:001:1898, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . /т.1 а.с.7-9/.

Реєстрація права власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_2 , як одноосібного власника, відбулась 22.04.2015, що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якого загальна площа спірного будинку складає 110,3 кв.м., житлова 75,6 кв. м. /т.1 а.с.11/.

22.04.2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,137 га за кадастровим номером: :01:001:1898, цільове призначення якої будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. /т.1 а.с.10/.

Згідно листа Державної інспекції архітектури та містобудування України від 09.06.2023, в рєстрі будівельної діяльності, наявна інформація, що за адресою: АДРЕСА_1 , Управлінням Держвної архітектурно будівельної інспекції у Черкаській області зареєстроване повідомлення від 12.09.2016 № ЧК68 про початок виконання будівельних робіт, щодо об`єкта будівництва «Реконструкція житлового будинку надбудовою другого поверху». /т.2 а.с.34/

Як вбачається з технічного паспорта та короткої технічної характеристики будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , згідно повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 12.09.2016 № ЧК68, станом на 16.08.2017, загальна площа вказаного житлового будинку змінилась з 110, 3 кв. на 141 кв.м., а житлова площа змінилась з 75,6 кв.м., на 73, 6 кв.м. за рахунок реконструкції житлового будинку з надбудовою другого поверху. /т.1 а.с.87-92, 232/.

Частиною 1статті 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка вважається майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування (частина 1статті 57 СК України).

Згідно з положеннями статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина 2статті 372 ЦК України).

У той же час частиною 2 статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 в справі №307/3957/14-ц вказано, що "самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 №6-130цс13).

За змістом частини 1статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Слід зазначити, що в розумінні частини 1 статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності .

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини 1статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина 2 статті 376 ЦК України).

На час розгляду справи, в наданих до суду документах на спірний житловий будинок, відсутній дозвіл на будівництво, проект робіт з реконструкції або документ про прийняття до експлуатації спірного будинку після реконструкції, тому житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є таким, що збудований (реконструйований) самочинно.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55.

Пунктом 2.3 розділу 2 вказаної Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Відповідно до статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. (постанова Верховного Суду України від 22.02.23 у справі № 489/3691/20).

Отже, обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, сторони на підтвердження своїх вимог надали копії договору купівлі-продажу спірного будинку за яким житлова площа будинку складає 75.6 кв.м, а загальна 110.3 кв.м, . З наданої позивачем інформації з Державного Реєстру прав власності на нерухоме майно, спірний житловий будинок зареєстрований за ОСОБА_2 22.04.2015, тобто спірний об`єкт нерухомості зареєстрований до його самовільної реконструкції та добудови.

Отже, внаслідок самочинного будівництва (реконструкції) спірний будинок втратив тотожність із тим, який сторони придбали за договором купівлі-продажу в 2015 році, тому він не може бути предметом поділу відповідно до положень статей 364, 367 ЦК України, тому позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягають.

Виходячи із принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (постанова Великої палати ВС від 16.06.2022 р, справа 689/26/17), позовні вимоги про визнання в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на 1/2 частку земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 є похідними від позовних вимог про визнання в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на 1/2 частку житлового будинку, а тому вони також не підлягають задоволенню.

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання будинку з господарчими будівлями та спорудами та земельної ділянки розміром, 0,137 га., кадастровий номер :01:001:1898, по АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю. В обґрунтування позову зазначила, що саме нею за особисті кошти, які були отримані від матері - ОСОБА_5 було придбане спірне майно, яке їй і призначалось. Саме в результаті матеріальної допомоги матері ОСОБА_5 , здійснено реконструкцію спірного будинку шляхом добудови другого поверху.

Відповідач за об`єднаним позовом ОСОБА_4 зазначає, що спірний будинок вони разом з ОСОБА_2 придбали за сумісні кошти, знаходячись у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із пунктами 1, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У інших випадках режим спільного сумісного майна подружжя може бути змінений лише договором або рішенням суду.

Якщо один з членів подружжя доведе, що майно було придбане за особисті кошти, або кошти третьої особи, спірне майно втрачає статусу спільного сумісного.

За змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 посилається на наступні письмові докази:

розписку продавця спірного будинку, про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 21000 доларів США, згідно якої передачу продавцю грошових коштів за будинок здійснювала ОСОБА_2 / т.1 а.с.98/;

письмові пояснення матері ОСОБА_5 , яка проживає в Італії, згідно яких спірний житловий будинок придбано за її кошти /т.1 а.с. 106/;

довідку про заробітну плату ОСОБА_2 /т.1 а.с.107-110/;

копію банківського договору з ПАТ «Ощадбанк» про відкриття рахунку, на імя ОСОБА_2 , для зберігання доларів США та банківські квитанції про зарахування на цей рахунок грошових коштів на загальну суму 17216, 99 доларів США /т.1 а.с. 182-185/;

копію виписки по рахунку АТ КБ «ПриватБанк», згідно якого ОСОБА_2 , за період з 01.02.2010 по 23.02.2023, було отримано грошові перекази, в тому числі від ОСОБА_13 , на загальну суму 29227 Євро /т.1 а.с. 195-200/;

відомостями ПАТ «Ощадбанк» про рух валютних коштів на банківському рахунку ОСОБА_2 /т.2 а.с. 9-10/.

З наданих ОСОБА_2 письмових доказів не підтверджується придбання спірного домоволодіння та земельної ділянки за її особисті кошти, оскільки відсутні відомості, що отримані нею валютні надходження перераховувались ОСОБА_5 саме для купівлі будинку або земельної ділянки.

Враховуючі, що в договорах купівлі-продажу спірного майна відсутні відомості про їх придбання за особисті кошти ОСОБА_2 , пояснення свідків не є достатніми доказами, що спірний будинок та земельна ділянка були придбані для матері ОСОБА_2 та за рахунок її особистих коштів, крім того сторони не заперечували, що шлюбні стосунки між ними були припинені тільки з 2018 року, тобто до цього часу ними велось спільне господарство.

Таким чином ОСОБА_2 не надано суду доказів на підтвердження обставин, придбання будинку за власні кошти. За таких обставин суд вважає, що презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майна не спростована, оскільки у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували придбання спірного нерухомого майна за особисті кошти.

На підставі викладеного, враховуючи, що набутий ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за час шлюбу, спірний житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка, належать їм на праві спільної сумісної власності, а також враховуючі, що будинок втратив тотожність із тим, який сторони придбали за договором купівлі-продажу в 2015 році, тому зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судові витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 27, 60, 141, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину в майні подружжя, відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна об`єктом особистої приватної власності, відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок сторін.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_14 , РНОКПП НОМЕР_1 , Черкаська обл., Уманський р-он. с. Коритня.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення виготовлено 07.09.2023 р.

Суддя І.М. Нейло