Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2023 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Рибалки Ю.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги у м. Києві» про визнання недійсним договору про надання правової допомоги, розірвання договору, стягнення коштів

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги у місті Києві» про визнання недійсним договору про надання правової допомоги. Свої вимоги мотивував тим, що, 24 травня 2021 року з відповідачем укладений договір № 2405112 про надання правової допомоги/юридичних послуг, а 25 травня 2021 року здійснено авансовий платіж у відповідності до п. 3.1 вказаного договору у сумі 1500 грн. 10 червня 2021 року позивач повідомила юриста Центру Правової Допомоги, що бездіяльність юристів призвела до ситуації, описаної нею у Заяві від 10.06.2021 року, зареєстрованій в канцелярії Солом`янського УП 10.06.2021 року. 14 червня 2021 року вона знову через vіbеr звернулась до юриста Центру Правової Допомоги з нагадуванням, що нею не порушувались терміни оплати юридичних послуг, передбачені п. 3.1. Договору № 24052112 про надання правової допомоги/юридичних послуг, але жодних підтверджень дій з боку Центру Правової Допомоги немає. Тоді ж у vіbеr від юриста Центру Правової Допомоги їй надійшло повідомлення про неможливість з нею зв`язатись. Для телефонного зв`язку зі мною юристи не використовували ті номери телефонів, які надали позивачу у якості контактних, тоді як їй настійливо рекомендували не відповідати на дзвінки невідомих їй абонентів. 16 червня 2021 року в офісі Центру Правової Допомоги за адресою м. Київ, вул. Антоновича, 58 на зустрічі з юристом вказаного Центру вона повідомила, що Договір № 24052112 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 24.05.2021, який був підписаний позивачем у стані надзвичайної емоційної напруги, без можливості детального ознайомлення з текстом, містить ряд положень, що порушують її права Замовника. У зв`язку наближенням терміну чергового платежу вона попрохала надати їй відповідні пояснення та підтвердження виконаної юридичної роботи. Жодних пояснень та підтверджень виконаної роботи їй надано не було. Натомість юрист Центру Артур Володимирович повідомив, що юристи не почнуть працювати поки не отримають 100 відсоткову передплату в розмірі 32 370 грн. Після чого він запропонував їй замість вже укладеного Договору № 24052112 негайно підписати два інших. Відмова позивача негайно підписати нові договори без попереднього ознайомлення надзвичайно роздратувала юриста Центру Правової Допомоги Артура Володимировича. 16 червня 2021 року вона через vіbеr звернулась до Центру Правової Допомоги з проханням надати для попереднього вивчення тексти запропонованих юристом договорів, але отримала відмову з повідомленням про можливість ознайомлення з текстами договорів лише в офісі Центру Правової Допомоги. Позивач повторно звернулась з проханням надати для вивчення тексти договорів, зважаючи на важливість питання, високу вартість юридичних послуг та брак часу на вивчення договорів в офісі. 25 червня 2021 року юрист Центру Правової Допомоги Артур Володимирович зателефонував на роботу з вимогою негайно з`явитись в офіс для підписання нових договорів. Зауваження позивача щодо неприйнятності тиску на клієнта, неможливості підписання договорів без попереднього вивчення призвели до погроз з боку юриста Центру Правової Допомоги Артура Володимировича передати матеріали до відділу примусового стягнення. Ситуація, що склалась змусила позивача звернутись з відповідною заявою до правоохоронних органів.

У зв`язку з чим просить визнати договір № 24052112 від 24 травня 2021 року про надання правової допомоги/юридичних послуг, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги у місті Києві» та ОСОБА_1 недійсним; розірвати договір № 24052112 від 24 травня 2021 року про надання правової допомоги/юридичних послуг; стягнути з відповідача предоплату у розмірі 1500 грн. та вирішити питання судових витрат.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

24 травня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 2405112 про надання правової допомоги/юридичних послуг, відповідно до умов п. 3.1 якого розмір оплати за виконання юридичних послуг/правової допомоги становить 32 370,00 гривень, з яких 1500,00 гривень в якості авансу. Відповідно до п.1.2 Договору відповідач взяв на себе зобов`язання надати наступні юридичні послуги - скласти проект претензії, проект скарги до НБУ, проведення судової медіації з метою погашення кредитної заборгованості.

Позивач просить визнати договір № 24052112 від 24 травня 2021 року про надання правової допомоги/юридичних послуг, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги у місті Києві» та ОСОБА_1 недійсним; розірвати договір № 24052112 від 24 травня 2021 року про надання правової допомоги/юридичних послуг; стягнути з відповідача предоплату у розмірі 1500 грн. та вирішити питання судових витрат.

Між сторонами виникли правовідносини щодо визнання договору про надання правової допомоги/юридичних послуг недійсним та його розірвання, стягнення оплаченого авансу.

Предметом доказування є додержання вимог, що є необхідними для чинності правочину.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач, використовуючи назву Центр правової допомоги ввів її в оману щодо надання юридичних послуг. Наслідком цього є підписання оспорюваного договору. Зважаючи на вік та відсутність спеціальних знань у сфері права вона не могла розуміти усі нюанси запропонованих їй юридичних послуг.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України умовами чинності правочинів є: законність змісту правочину; наявність у сторін(сторони) необхідного обсягу цивільної дієздатності; наявність об`єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину та його адекватність внутрішній волі учасника правочину; відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону; спрямованість волі учасників правочинів на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

Статтею 215 ЦК України визначені загальні правові підстави визнання правочину недійсним - недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Під обманом розуміється навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (ст. 230 ЦК України).

Так, обман може стосуватись як обставин самого правочину, які мають істотне значення, а саме: природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей та якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням; так і обставин, які знаходяться за межами правочину, в тому числі мотиву та мети правочину.

Згідно ч. 2 ст. 230 ЦК України сторона, яка застосовує обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдана у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Судом встановлено, що 24 травня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 24052112 про надання правової допомоги/юридичних послуг, відповідно до умов п. 3.1 якого розмір оплати за виконання юридичних послуг/правової допомоги становив 32 370,00 гривень, з яких 1 500 гривень в якості авансу.

Особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

Доводи позивача про те, що під час укладення оспорюваного договору відповідач навмисно ввів його в оману щодо наданих послуг спростовуються умовами спірного договору, який підписано позивачем та квитанціями, які підтверджують добровільну оплату позивачем частини грошових коштів за надані послуги.

Отже, позивачем не доведено обставин, які б свідчили про введення його відповідачем в оману під час укладення оспорюваного договору, не доведено самого факту обману, наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу (позивача) введено в оману, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності процесу, чим не виконав вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За вказаних обставин відсутні правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги у місті Києві» про визнання договору про надання правової допомоги/юридичних послуг недійсними, стягнення сплаченої за договором суми.

Також, відповідно до ст. 651 ЦК України позивачем не наведено підстав та не надано жодних доказів щодо порушення її прав щодо вимоги про розірвання спірного договору, тому в цій частині позов також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 23, 203, 204, 215, 230, 901 ЦК України, п.п. 2, 7, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги у м. Києві», про визнання недійсним договору про надання правової допомоги, розірвання договору, стягнення коштів - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В.Рибалка