Справа №293/417/23
Провадження № 2/293/228/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 рокусмт Черняхів

Суддя Черняхівського районного суду Житомирської області Збаражський О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), заінтересована особа: Міністерство оборони України (адреса місцезнаходження: 03168, м.Київ, проспект Повітрофлотський, 6) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

24.03.2023 представник заявника ОСОБА_1 адвокат Колосінський І.А. звернувся до суду з позовною заявою в якій просить встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без шлюбу у період з 2010 року по день його загибелі на війні з Російською Федерацією - 05.05.2022. Вказаний факт ОСОБА_1 просить встановити для реалізації права на отримання частки одноразової грошової допомоги як члену сім`ї військовослужбовця у зв`язку із його загибеллю та реалізації ряду інших прав.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2023, справа №293/417/23 передана на розгляд судді Збаражського О.М.

27.03.2023 суд у порядку ч.6 ст. 187 ЦПК України звернувся до виконавчого органу Черняхівської селищної ради з метою отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_2 .

На виконання запиту суду, 04.04.2023 від Черняхівської селищної ради надійшов лист, згідно якого інформація щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 відсутня.

Тому, 04.04.2023 суд повторно направив запит у порядку ч.6 ст. 187 ЦПК України до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області з метою отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2

10.04.2023 до суду надійшов лист Управління державної міграційної служби України в Житомирській області, відповідно до якого встановити місце реєстрації відповідача ОСОБА_2 не представилось можливим.

Відповідно до ч.10 ст. 186 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, крім іншого, суддя перевіряє додержання усіх передумов відкриття провадження.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити зі змісту права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 13 березня 2019 року у справі № 202/30/17 (провадження № 14-643цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 826/5806/17 (провадження № 11-290апп19), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (провадження № 14-51цс21).

Як вбачається із змісту позову, ОСОБА_1 просить встановити юридичний факт проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем, з метою здійснення її права на отримання одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого, передбаченої статтями 16, 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, визначене ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ (в редакції Закону на час виникнення спірних відносин, тобто дня загибелі військовослужбовця), а саме: право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. При цьому, члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ч.6 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ (в редакції Закону на час виникнення спірних відносин, тобто дня загибелі військовослужбовця), одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Отже, Міністерство оборони України наділене повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій в силу її особливого статусу, визначеного Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", тобто внаслідок проходження померлою особою публічної служби, різновидом якої є служба військова.

У справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33-35 зазначеної постанови від 30 січня 2020 року зазначила про таке: «33. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. 34. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.»

Визначаючи, чи пов`язується з встановленням зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини другою статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Вимога ОСОБА_1 як у цій справі, так і у справі, розглянутій Великою Палатою Верховного Суду, пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язані з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами позивача з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Тож враховуючи правову мету звернення позивача до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу, такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.

Розглядаючи цивільну справу про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка з метою призначення страхових виплат у зв`язку з втратою годувальника, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.01.2023 по справі № 214/1309/21 зазначив, що приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання справи про встановлення факту) не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим. Встановити факт перебування на утриманні померлого для одержання страхових виплат в разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві можливо винятково під час розгляду справи у суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення (дій/бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. В адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову.

Як зазначалось вище, вимога позивача ОСОБА_1 у цій справі пов`язана з захистом її права на оформлення і виплату одноразової соціальної грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що за своїм предметом та можливими правовими наслідками пов`язана з публічно-правовими відносинами позивача з державою. При цьому, наявність у даних правовідносинах інших фізичних осіб, які згідно ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ мають право на частину одноразової грошової виплати, не змінює публічно-правову природу таких правовідносин та обов`язок Міністерства оборони України, як суб`єкта владних повноважень, здійснити таку виплату.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п.10 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, тощо, подають ряд документів для призначення такої допомоги , серед яких, рішення суду про підтвердження факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу відсутнє.

Аналізуючи викладене та враховуючи зміст інтересу позивача, за захистом якого остання звернулася до суду, зміст заявлених вимог, характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що в даних правовідносинах факт проживання позивача із загиблим військовослужбовцем як чоловіка та жінки без шлюбу підлягає доведенню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні висновки викладені у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 23.05.2022 у справі № 539/4118/19 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.03.2023 в справі №290/289/22-ц.

За змістом п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч.5 ст. 186 ЦПК України).

Відтак, позивачу слід роз`яснити, що розгляд справи про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Згідно ч. 2 ст. 186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 186, 353, 354 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкриті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції адміністративного судочинства.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, надіслати позивачу разом з позовом та доданими до нього додатками.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 17.04.2023.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ