Справа № 761/7371/22
Провадження № 2/761/4385/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Габунії Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є дружиною ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме житлового будинку з будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , які належали останньому. За життя ОСОБА_2 заповіту на нерухоме майно не залишив. З метою прийняття спадщини позивачка звернулась у встановленому законом порядку до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а потім із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Посилаючись на те, що постановою державного нотаріуса позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно з причин того, що право власності на нього не було зареєстровано за спадкодавцем ОСОБА_2 , тому позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 27.04.2022 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 23.06.2022 р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою від 22.05.2023 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ними заявах по суті справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшов відзив на позов, зі змісту якого вбачається, що останній проти позовних вимог не заперечує та просив розглянути справу за його відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, однак на адресу суду надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 10.04.2020 р. ОСОБА_2 , який був чоловіком позивачки ОСОБА_1 , помер у м.Києві, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Тобто, 10.04.2020 р. за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_2 , внаслідок його смерті відкрилась спадщина.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1268, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ст.ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Враховуючи, що ОСОБА_2 за своє життя заповіту не залишив, а тому згідно з положеннями ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно до зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_2 крім позивачки є його сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3

З метою прийняття спадщини спочатку дружина, а у подальшому сини померлого ОСОБА_2 звернулись у встановленому законом порядку до державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, на підставі яких 07.08.2020 р. було заведено спадкову справу № 846/2020, що підтверджується копією матеріалів вказаної спадкової справи та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Як вбачається із заяв синів померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , останні відкликали свої заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті їх батька ОСОБА_2 , а отже єдиним спадкоємцем першої черги за законом залишилась позивачка ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась у встановленому законом порядку до державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок АДРЕСА_1 , який належав померлому ОСОБА_2 .

Разом з тим, постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори від 22.02.2022 р. ОСОБА_1 з причин того, що право власності на будинок не було зареєстровано за спадкодавцем ОСОБА_2 , було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок АДРЕСА_1 , як на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2 .

З інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 31.08.2020 р. ПБ-2020 № 1156 вбачається, що згідно з даними реєстрових книг Бюро, 45/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 на праві власності зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського округу Степанченко В.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 5216, записано в книгу за № д.1190-135.

Одночасно КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» повідомляє, що житловий будинок АДРЕСА_2 на праві власності зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі мирової угоди від 04.12.2003 р., затвердженої ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 04.12.2003 р., ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 17.05.2004 р. та ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 22.08.2005 р.

Як вбачається зі змісту ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 04.12.2003 р. у справі № 2-1754/2003, якою затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , сторони припиняють сумісну часткову власність на будинок АДРЕСА_1 та оформлюють права на будинок та земельну ділянку як індивідуальні для кожної із сторін домоволодіння: для ОСОБА_5 - будинок АДРЕСА_1 , а для ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_1 .

В користування ОСОБА_2 при будинку закріплюється земельна ділянка, обмежена червоною лінією АДРЕСА_1 від рогу правою стіни гаража до ділянки АДРЕСА_3 , далі вздовж межі ділянки № НОМЕР_3 до ділянки податкової Шевченківського району, вздовж огорожі ділянки податкової до існуючої межі між земельною ділянкою ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Земельна ділянка вздовж стіни під вікнами кімнати площею 10,7 кв.м. розміром в довжину 3 м., в ширину-1 м, передається в користування ОСОБА_2 .

Отже, судом встановлено, що на підставі вказаного судового рішення ОСОБА_2 за життя набув у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , однак у встановленому законом порядку право власності на нього за собою не зареєстрував.

Судом приймається до уваги, що відповідно до пп.4.15 п.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно з пп.4.18 п.4 Глави 10 Розділу ІІ зазначеного вище порядку за відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку.

Одним із способі захисту цивільних прав, встановлених ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Разом з тим, відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що позивачка ОСОБА_1 , як єдина зі спадкоємців першої черги за законом, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений ст. 1269 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , саме житловий будинок з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який останній набув у власність на підставі судового рішення, але у встановленому законом порядку за собою не зареєстрував, при цьому, приймаючи до уваги, що спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з 10.04.2020 р., в передбаченому законом порядку, з незалежних від неї причин, позивачка не може оформити право власності на вказане спадкове майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, яке залишилось після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме житловий будинок з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який перейшов у власність ОСОБА_2 на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Києві від 04.12.2003 р. у справі № 2-1754/2003.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на спадкове майно, яке залишилось після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме житловий будинок з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який перейшов у власність ОСОБА_2 на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Києві від 04.12.2003 р. у справі № 2-1754/2003.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: