Головуючий у І інстанції Колдіна О.О.
Провадження №22-з/824/449/2023 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
13 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,
суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,
за участю секретаря Ковтун М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчук Анни Сергіївни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення ради,
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення ради, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради № 217/6873 від 14 березня 2019 року «Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 ».
Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що 13 листопада 2014 року ОСОБА_1 , як учасник АТО, звернувся до Київської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
13 січня 2015 року Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради повідомив позивача листом про утворення робочої групи з опрацювання питання соціального захисту у сфері житлового забезпечення киян-учасників антитерористичної операції. Однак, даним листом не було вирішено питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.
23 грудня 2016 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Київської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
27 січня 2017 року позивач повідомив Київську міську раду про розробку документації із землеустрою, оскільки у місячний строк з дня реєстрації клопотання від 23 грудня 2016 року Київська міська рада не надала ані дозволу на розроблення документації із землеустрою, ані вмотивованої відмови, та замовив таку розробку ФОП ОСОБА_3
02 березня 2017 року Київська міська рада, не беручи до уваги та фактично проігнорувавши факт надання дозволу на розроблення проекту землеустрою позивачу та початок виконання робіт по розробленню такого проекту на підставі завдання Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради, прийняла рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2
26 травня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у місті Києві Хоркавому С.В. погоджено проект землеустрою без зауважень та складено висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Також проект був погоджений 02 червня 2017 року Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради.
07 грудня 2017 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради було підготовлено проект рішення Київської міської ради «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у Голосіївському районі міста Києва» та направлено для подальшого розгляду до відповідних комісій Київської міської ради.
12 грудня 2017 року постійною комісією Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування відхилено проект рішення «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки» без зазначення (повідомлення) вмотивованих причин такого відхилення, чим, на думку позивача, було порушено п. 4. ч. 6. ст. 30 Регламенту Київської міської ради від 07 липня 2016 року № 579/579.
26 березня 2018 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради було підготовлено та зареєстровано проект рішення Київської міської ради «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » та направлено для подальшого розгляду до відповідних комісій Київської міської ради.
Постійною комісією Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування не було прийнято жодну з пропозицій щодо проекту рішення «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки».
05 червня 2018 року під час повторного розгляду проекту рішення постійною комісією Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування відхилено проект рішення «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки», оскільки зазначена земельна ділянка відноситься до озеленених територій, що резервуються для розвитку мереж і зелених насаджень загального користування відповідно до Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста.
На думку позивача, дії постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування вчинені з грубими порушеннями Регламенту Київської міської ради від 07 липня 2016 року № 579/579 та вимог законодавства України. При цьому, позивачем було виконано всі передумови отримання земельної ділянки у власність, а саме: подано клопотання, отримано дозвіл, завдання на розробку проекту землеустрою, виготовлено та погоджено проект землеустрою, здійснено державну реєстрацію земельної ділянки. Більш того, відповідачем було підтверджено виконання позивачем передбачених законодавством вимог шляхом підготовки проекту рішення про відведення земельної ділянки у власність позивачу.
Паралельно з позивачем процедуру щодо передачі у власність вищевказаної земельної ділянки проходив громадянин ОСОБА_2 .
З невідомо яких причин і підстав позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 отримали протилежні рішення: у позивача - відмова, у третьої особи ОСОБА_2 - задоволення.
17.01.2019 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради було підготовлено та зареєстровано ідентичний за змістом проекту рішення №08/231-975/ПР від 26.03.2018 року проект рішення Київської міської ради «Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » №08/231-323/ПР та направлено для подальшого розгляду до відповідних комісій Київської міської ради.
22.01.2019 року (через три робочі дні після реєстрації проекту рішення №08/231- 323/ПР), Комісія, вже не зважаючи на озеленення ділянки, а також на той факт, що проект рішення щодо гр. ОСОБА_2 аналогічний тому, що був підготовлений для передачі земельної ділянки позивачу підтримує проект рішення про передачу ділянки ОСОБА_2 без жодних зауважень, висновків, обґрунтувань.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради № 217/6873 від 14.03.2019 року "Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 ".

Стягнуто з Київської міської ради в дохід держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

У апеляційній скарзі на рішення суду відповідач Київська міська рада посилався на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року апеляційну скаргу Київської міської ради залишено без задоволення. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року залишено без змін.

22 березня 2023 року до апеляційного суду електронною поштою надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчук А.С. від 21.03.2023 року про ухвалення додаткового рішення(том 3, а.с.136-144), у якій адвокат зазначив, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції позивачем понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 28 000,00 грн., які з урахуванням постановлення рішення на його користь підлягають стягненню з Київської міської ради, апеляційну скаргу якої колегією суддів залишено без задоволення.

24 березня 2023 року до апеляційного суду поштою надійшла аналогічна за формою та змістом заява представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчук А.С. від 21.03.2023 року про ухвалення додаткового рішення(том 3, а.с.146-152), якій згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду було присвоєно номер 22-з/824/459/2023 (том 3, а.с.153).

Учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду даного питання, до суду не з`явились, однак їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційним судом питання про ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, дійшла висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

За змістом п. 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такої ж думки дотримується Верховний суд у постановах від 13 червня 2018 року по справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року по справі № 361/6253/16-ц.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

В матеріалах справи наявні докази, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість: копія додатку №1 від 21 березня 2023 року до договору №1-04201922 про надання правової допомоги від 22 квітня 2019 року (том 3, а.с.138 зворот); копія Акту здачі-прийняття робіт (надання) послуг № 3П/3 від 21 березня 2023 року, підписаного позивачем та адвокатом (том 3, а.с.139), за яким загальна вартість наданих послуг складає 28 000,00 грн.; рахунок № 3П/3 від 21 березня 2023 року, виписаний адвокатом Ковальчук А.С. платнику ОСОБА_1 на сплату ним винагороди (гонорару) за правову допомогу на суму 28 000,00 грн. (том 3, а.с.139 зворот).

Таким чином, колегія суддів, зважаючи на ту обставину, що судове рішення ухвалене на користь позивача, вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, його заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, про що його представником було зроблено відповідну заяву до закінчення судових дебатів - у відзиві на апеляційну скаргу Київської міської ради (том 2, а.с.123-131).

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Разом з тим, колегія суддів акцентує увагу на тому, що суду при визначенні розміру компенсації слід ураховувати (а сторонам доводити) співмірність витрат на оплату послуг адвоката із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West AllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи те, що судове рішення апеляційним судом ухвалено на користь позивача, а ним по справі понесено судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу, що підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами, неспростованими відповідачем, вимога представника позивача про стягнення цих витрат є обґрунтованою та підлягає задоволенню шляхом постановлення по справі додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 28 000,00 грн. При цьому, колегія суддів зазначає, що надіслане відповідачем до апеляційного суду 12 квітня 2023 року заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення не містить у собі клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а зводиться до прохання відповідача відмовити у стягненні з нього судових витрат взагалі, що не узгоджується з нормами закону, які гарантують стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсацію понесених нею по справі судових витрат, за умови їх доведеності належними та допустимими доказами.

Керуючись ст.ст. 133, 141, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчук Анни Сергіївни про ухвалення додаткового рішення- задовольнити.

Стягнути з Київської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28 000 грн. 00 коп.

На додаткове рішення може бути подано скаргу.

Головуючий:

Судді: