Номер провадження 2/754/253/23
Справа №754/29/22
РІШЕННЯ

Іменем України

21 березня 2023 року Деснянський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Гринчак О.І.

за участю: секретаря судових засідань Чехун Ю.В.,

представника відповідача-1 Чіпко В.В.,

представника відповідача-2 Перегуди А.П.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення і скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

Зміст позовних вимог позивачів

22 грудня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , через представника - адвоката Опришко Едіту Василівну, звернулися до суду з позовною заявою до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_3 , в якій просять суд визнати незаконним рішення від 20.08.2021 про державну реєстрацію прав на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та скасувати з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про державну реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована 09.06.2021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 000.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.06.2021 державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Духновською О.А. було зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 21.03.2013, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка була видана 14.12.2021.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , який до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: Житомирська область, Хорошівський район, с. Гацьківка.

09.12.2021 ОСОБА_1 звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_4 . Заяву прийняли і долучили до спадкової справи № 1777/2021, яка відкрита за заявою ОСОБА_3 .

Апеляційний суд м. Києва 21.03.2013 роз`яснив свою ухвалу від 29.09.2011 про те, що суд визнав право власності на 1/2 частину квартири за ОСОБА_2 , а інша 1/2 частина указаної квартири залишилась у власності ОСОБА_4 . Проте, вимоги ОСОБА_4 в межах цієї цивільної справи про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири не заявлялось. Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 чи її половину ОСОБА_5 за час свого життя не отримував. Тобто, відсутні документи, якими б прямо визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

У межах цивільної справи № 754/2922/19 Деснянським районним судом м. Києва 01.03.2019 накладено арешт на 1/2 частину із всієї квартири, належної ОСОБА_1 та направлено ухвалу від 01.03.2019 до ВДВС для примусового виконання.

Незважаючи на наявність не скасованої ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 01.03.2019 у справі № 754/2922/19 про накладення арешту на частину із всієї квартири, належної ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , реєстратор Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Духновська О.А. запис про право власності ОСОБА_1 на вищевказану квартиру за договором дарування в Реєстрі прав на нерухоме майно погасила 08.06.2021 на підставі перенесення до новоствореного розділу в ДРРПННМ, для подальшого припинення на підстави постанови суду № 754/2922/19 від 07.04.2021, за яким відкрито касаційне провадження Верховним Судом 17.06.2021.

Після набрання законної сили 07 квітня 2021 року постанови Київського апеляційного суду і внесення запису до ДРРПІННМ право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 повернулось до ОСОБА_2 на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 29.09.2011 у справі № 22-2690/13237/11. Інша половина квартири залишилась без оформлення права власності на неї.

Позивачі зазначають, що з формулюванням «залишається у власності» реєстратор може реєструвати виключно право власності по завершеному будівництвом об`єкту виключно після виділу в натурі частки одного із співвласників. У даному випадку, по кооперативній квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_6 не довів, що пай було сплачено за кошти подружжя, суд не визнавав за ним права власності на 1/2 частину квартири, в натурі 1/2 частина квартири не виділялась для ОСОБА_4 , не визначався порядок користуванням ним 1/2 частиною квартири і не ділився особовий рахунок між колишнім подружжям.

Отже, позивачі вважають, що державна реєстрація права власності на частину квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 була проведена з порушенням норм закону і через це були порушені законні права позивачів.

Ухвалою суду від 14 січня 2022 року вказану позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Від представника позивачів надійшла заява про усунення недоліків в порядку ст. 185 ЦПК України.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

Відзив на позовну заяву відповідача-1

26 травня 2022 року від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-1 просить відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що заявником подано заяву про державну реєстрацію прав, а саме: державну реєстрацію права власності на квартири АДРЕСА_1 . Разом із заявою подано рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2013 року у справі № 22-2690/13237/11, відповідно до якої роз`яснено рішення Апеляційного суду міста Києва та визнано право власності ОСОБА_2 на квартири, інші квартири перебувають у власності ОСОБА_4 . Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснюється шляхом прийняття відповідного рішення державним реєстратором, на підставі заяви власника та поданих документів. Щодо посилань позивачів про наявність обтяження у виді арешту квартири, представник відповідача-1 вказує, що таке твердження не відповідає дійсності та спростовується тим, що записи про наявність чи припинення обтяження не видаляються та зберігаються в Реєстрах. У наданих позивачами витягах відсутні будь-які обтяження квартири, тож це твердження не відповідає дійсності.

Додатково представник відповідача-1 зазначає, що державний реєстратор не наділений повноваженнями одноосібно та безпідставно перевіряти об`єкт державної реєстрації на наявність арешту при здійсненні реєстрації у судових реєстрах, окрім того вказаний критерій пошуку відсутній і неможливий. У даному випадку державним реєстратором відомості невід`ємної архівної складової перенесено до Державного реєстру прав. Враховуючи вищезазначене, державним реєстратором на підставі судового рішення здійснено державну реєстрацію права власності на вищевказаної квартири.

Щодо подання касаційної скарги, представник відповідача-1 зазначив, що у лютому 2019 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , в якому просив визнати недiйсним договiр дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений мiж ОСОБА_7 та ОСОБА_1 Рiшенням Деснянського районного суду м. Києва вiд 10 листопада 2020 року у задоволеннi позову ОСОБА_8 . вiдмовлено. Постановою Киїського апеляцiйного суду вiд 07 квiтня 2021 року апеляцiйну скарry ОСОБА_9 задоволено. Рiшення Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року скасовано, ухвалено нове рiшення, яким позов ОСОБА_9 задоволено. Визнано недiйсним договiр дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений мiж ОСОБА_7 та ОСОБА_1 вiд 15 березня 2011 року. Відповідно до статті 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Вказане рішення набрало законної сили та підлягає виконанню. Станом на день прийняття рішенням державним реєстратором, касаційне провадження не було відкрито, ухвала про зупинення дії рішення суду апеляційної інстанції відсутня.

Відзив на позовну заяву відповідача-2

02 червня 2022 року від представника ОСОБА_3 - адвоката Перегуди Анатолія Павловича надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки позивачі не вказують у позовній заяві, що заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05.11.2010 було скасоване ухвалою Деснянського районного суду м. Києва 08.04.2011 з тих підстав, що справу розглянуто без участі ОСОБА_4 , який про день та час слухання справи належним чином повідомлений не був (оскільки ОСОБА_2 вказала умисно у позовній заяві недостовірну адресу проживання ОСОБА_4 ). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва 21.03.2013 заяву ОСОБА_4 про роз`яснення рішення Апеляційного суду м. Києва від 29.09.2011 задоволено. Роз`яснено ОСОБА_4 , що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.09.2011 за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , а інша 1/2 частина указаної квартири залишилась у власності ОСОБА_4 . Зокрема, як було встановлено судами, згідно з довідкою ЖБК «Будівельник-8» від 17.06.2010 ОСОБА_4 , який є членом ЖБК з 1987 року повністю сплатив пай 11.06.1991 за квартиру АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право власності на кооперативну квартиру ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не отримували.

Представник відповідача-2 звертає увагу, що позивач ОСОБА_2 порушила вимоги чинного законодавства та права ОСОБА_4 , оскільки вона шляхом обману, без жодної підстави та правовстановлюючих документів на квартиру уклала за реєстровим № 1-381 в П`ятнадцятій київській державній нотаріальній конторі 15.03.2011 договір дарування всієї квартири АДРЕСА_1 , яким її подарувала ОСОБА_1 . У даному випадку 15.03.2011 відчуження квартири АДРЕСА_1 повинно було здійснюватись на підставі письмової згоди ОСОБА_4 , оскільки квартира була спільної сумісною власністю подружжя. Відповідач ОСОБА_2 могла подарувати ОСОБА_1 лише 1/2 частини вказаної квартири, однак цього не зробила, вдавшись до порушення вимог чинного законодавства та прав ОСОБА_4 . Жодного дозволу ОСОБА_2 на дарування своє частки, тобто 1/2 квартири ОСОБА_4 не надавав (у неї не було жодних повноважень здійснювати такі дії без відома ОСОБА_4 та його згоди).

ОСОБА_2 у 2011 році зареєструвала за собою всю квартиру на підставі судового рішення (без будь-яких інших правовстановлюючих документів), яке в подальшому було скасовано, також вона подарувала 15.03.2011 дану квартиру ОСОБА_1 , однак постановою Київського апеляційного суду від 07.04.2021 договір дарування зазначеної квартири був визнаний недійсним, у зв`язку з чим державний реєстратор правильно вніс відповідні відомості до реєстру речових прав про реальних власників квартири АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 07.04.2021 у справі № 754/2922/19 встановлено наступні обставини, які відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи. Квартира АДРЕСА_1 перебуває у житлово-будівельному кооперативі «Будівельник-8» і, згідно з ордером від 28.07.1988 надана у користування позивачу ОСОБА_4 , як члену кооперативу, а також його дружині ОСОБА_2 та їх доньці ОСОБА_10 . Згідно з довідкою ЖБК «Будівельник-8» від 17.06.2010 ОСОБА_4 , який є членом ЖБК «Будівельник-8» з 1987 року повністю сплатив пай за квартиру 11.06.1991.

Представник відповідача-2 зазначає, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.03.2019 постановлено заборонити саме ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження та обтяження вищезазначеного майна, а не ОСОБА_4 чи Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

03.11.2022 від представника позивачів надійшло клопотання про витребування із Першої київської державної нотаріальної контори спадкової справи № 1777/2021, відкритої за заявою ОСОБА_3 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суд від 03.11.2022 клопотання представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Опришко Едіти Василівни про витребування доказів задоволено. Витребувано від Першої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи № 1777/2021, яка відкрита за заявою ОСОБА_3 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

29.11.2022 від Першої київської державної нотаріальної контори надійшли належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи № 1777/2021.

Ухвалою суд від 21 грудня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

21.03.2023 на електронну пошту суду від представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Опришко Едіти Василівни надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка мотивована тим, що у її адвокатському провадженні знаходиться кримінальне провадження за підозрою її підзахисного ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7. у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України та ч. 1 ст. 110 КК України, яке розслідує ГСУ СБУ. Підзахисний утримується під вартою в ДП Київський слідчий ізолятор. Начальником 2 відділення 3 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ Ладонько Д.Л. призначено слідчу дію на 10-00 годин 21 березня 2023 року щодо вручення ОСОБА_11 зміненої підозри у присутності прокурора Офісу Генерального прокурора Яцинина В.В., а на 14-00 годин 21 березня 2023 року буде проведено допит підозрюваного ОСОБА_11 по зміненій підозрі.

До клопотання додано ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.02.2023 про продовження строку тримання вказаної особи до 06.04.2023.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За приписами ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Розглянувши клопотання представника позивачів про відкладення розгляду справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки жодних доказів (ордеру, повістки) на підтвердження обставин, викладених у клопотанні, представником не надано, і крім того, суд враховує, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи для вирішення спору по суті.

У судове засідання 21 березня 2023 року позивачі до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, що підтверджується розпискою представника позивачів (а.с. 249 т. І). У судовому засіданні представники відповідачів заперечували щодо задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Спірна квартира АДРЕСА_1 перебувала у житлово-будівельному кооперативі ЖБК «Будівельник-8», згідно з ордером від 28.07.1988 надана у користування ОСОБА_4 , як члену кооперативу, а також його дружині ОСОБА_2 та їх дочці ОСОБА_12 , що встановлено в постанові Київського апеляційного суду від 07.04.2021 у справі № 754/2922/19.

Згідно з довідкою ЖБК «Будівельник-8» від 17.06.2010 ОСОБА_4 , який є членом ЖБК з 1987 року повністю сплатив пай 11.06.1991 за квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 23 т. І). Свідоцтво про право власності на квартиру ОСОБА_4 і ОСОБА_2 не отримували.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано 17.12.1991.

05 листопада 2010 року Деснянським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення у справі № 2-6236/2010, яким ОСОБА_4 визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язано ЖБК «Будівельник-8» переоформити на ОСОБА_2 особовий рахунок квартири АДРЕСА_1 . Крім того, визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 228 т. І).

15.03.2011 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демчик В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-381. У договорі зазначається, що відчужувана кватира належить « ОСОБА_13 », на підставі заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 листопада 2010 року, справа № 2-6236/2010 i зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно комунального підприємства Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 04 лютого 2011 року, згідно з Витягом про державну реєстрацію прав № 28896000, номер запису 342 в книзі д. 321-3, реєстраційний № 32816349 (а.с. 18, 19 т. І).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.03.2019 № 159423126, 29.03.2011 внесено відомості про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 15.03.2011 № 1-381 (а.с. 40).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 квітня 2011 року у справі № 2-6236/2010 скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Києві від 05 листопада 2010 року та призначено справу до розгляду (а.с. 229 т. І).

За результатами судового розгляду рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-8», ОСОБА_4 , треті особи Київське комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовлено (а.с. 229а-230 т. І).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2011 року у справі № 2-6290/13237/11 скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2011 pоку в частині відмови у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання права власності на квартиру задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 . В решті рішення залишено без змін (а.с. 27-30 т. І).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2013 року у справі № 2-6290/ 13237/11 роз`яснено ОСОБА_4 , що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2011 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , а інша 1/2 частина указаної квартири залишилась у власності ОСОБА_4 . В ухвалені додаткового рішення ОСОБА_4 відмовлено (а.с. 31-32 т. І).

19 травня 2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Оришак Л.В., прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обмежень № 2185784, яким відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована АДРЕСА_1 за суб`єктом: ОСОБА_4 , оскільки подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

При цьому, у рішенні державного реєстратора не зазначено, які саме документи надавались для проведення державної реєстрації прав.

У 2019 році ОСОБА_4 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , треті особи - П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Київське міське бюро інвентаризації» про визнання договору дарування недійсним, в якому просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та посвідчений П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою за реєстрованим номером №1-381 від 15 березня 2011 poкy.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року у справі № 754/29922/19 забезпечено позов ОСОБА_4 ; накладено арешт на 1/2 частини спірної квартири та заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження та обтяження вищезазначеного нерухомого майна (а.с. 37-38).

З матеріалів справи вбачається, що Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві виніс постанову від 11.04.2019, під час примусового виконання ухвали № 754/2922/19 від 01.03.2019, що видав Деснянський районний суд м. Києва (а.с. 39 т. І).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року у справі № 754/29922/19 в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , третя особа П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним відмовлено (а.с. 42 т. І).

Постановою Київського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 754/2922/19 апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним - задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-381 від 15 березня 2011 року. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі по 768,40 грн. з кожної (а.с. 136-141 т. І).

Постановою Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 754/2922/19 касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , подану адвокатом Опришко Едітою Василівною, залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року залишено без змін.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

09.06.2021 державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Духновською О.А. було зареєстровано право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 21.03.2013 у справі № 22-2690/13237/11, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка була видана 14.12.2021 № 290171845 (а.с. 57-59 т. І).

15 червня 2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер, актовий запис № 84, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Новоборівської селищної ради Хорошівського району Житомирської області 17.06.2021 (а.с. 176 т. І).

ОСОБА_14 та ОСОБА_3 є дочками ОСОБА_4 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11, 177 т. І).

22.10.2021 за заявою ОСОБА_3 Першою київською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 1777/2021 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 173 т. І).

09.12.2021 ОСОБА_1 звернулась до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 174 т. І).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , обґрунтовуючи свої позовні вимоги стверджують, що державна реєстрація права власності на частину квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 була проведена з порушенням норм закону, у зв`язку з чим були порушені їх законні права.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вказувалось вище, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано 17.12.1991.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України, чинного на момент розірвання шлюбу) встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до статті 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Згідно зі ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законам або рішенням суду.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про власність» (яка діяла станом на час внесення ОСОБА_4 повної оплати паю за квартиру) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, в редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державній реєстрації прав підлягає право власності.

Згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент прийняття рішення про державну реєстрацію) державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до положень частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;

9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до пунктів 9 та 14 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться в тому числі на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються:

1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду;

2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки.

У разі коли в результаті виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, у співвласників, які не здійснювали виділ в натурі частки, змінюється розмір часток у праві спільної власності, подається також письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на таке майно.

Під час проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що залишається у спільній власності після виділу в натурі частки одного із співвласників, державний реєстратор зазначає рівні частки у праві спільної часткової власності на таке майно, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту, або якщо інше не встановлено законом.

У рішенні від 29 вересня 2011 року у справі № 2-6290/13237/11 Апеляційним судом м. Києва встановлено, що кооперативний пай погашений за спільні кошти сторін у справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , під час їх перебування у шлюбі. Свідоцтво про право власності на кооперативну квартиру сторони не отримували. ОСОБА_2 має право на 1/2 частину спірної кооперативної квартири АДРЕСА_1 , оскільки квартира збудована за спільні кошти з відповідачем ОСОБА_4 під час перебування їх у шлюбі.

Отже, спірна квартира набута ОСОБА_4 та ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі, ОСОБА_2 не спростувала презумпцію спільності права власності на майно подружжя, тому квартира АДРЕСА_1 була об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , право на яку виникло 11 червня 1991 року.

Як вказувалось вище, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2011 року у справі № 2-6290/13237/11 визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2013 року у справі № 2-6290/13237/11 роз`яснено ОСОБА_4 , що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2011 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , а інша 1/2 частина указаної квартири залишилась у власності ОСОБА_4 .

З наведеного вбачається, що після ухвалення рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2011 року у справі № 2-6290/13237/11 режим спільної сумісної власності колишнього подружжя на квартиру АДРЕСА_1 був припинений, і виникла спільна часткова власність, відповідно до якої частка ОСОБА_2 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 становить - 1/2, і, відповідно, інша частка у розмірі у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 належить іншому з колишнього подружжя - ОСОБА_4 .

При цьому, факт відсутності реєстрації права власності за ОСОБА_4 до моменту оскаржуваної реєстрації (09.06.2021), не спростовує його права власності у спірній квартирі, адже на підставі статті 15 Закону України «Про власність» (яка діяла станом на час внесення ОСОБА_4 повної оплати паю за квартиру) член житлово-будівельного, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру набуває права власності на це майно.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові 03 червня 2020 року у справі № 363/4852/17 державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

Тому, проведення 09.06.2021 державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту зміни його речового права на нерухоме майно, яке він набув ще 11 червня 1991 року.

Слід зауважити, що ОСОБА_2 не набула права власності на всю квартиру АДРЕСА_1 , її частка в цій квартирі становить лише , що підтверджується судовими рішеннями (зокрема, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2011 року у справі № 2-6290/13237/11, постановою Київського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 754/2922/19), і, відчужуючи за договором дарування від 15 березня 2011 року спірну квартиру на користь дочки ОСОБА_1 не дотрималася вимог закону щодо необхідності отримання згоди іншого співвласника цього майна - ОСОБА_4 , внаслідок чого вказаний договір був визнаний судом недійсним.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

У позовній заяві не обґрунтовано, у чому полягає порушення права позивачки ОСОБА_2 , як власника 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з проведенням державної реєстрації права власності на іншу частку квартири АДРЕСА_1 за її колишнім чоловіком ОСОБА_4 , адже спір між ними щодо спільної власності на квартиру вирішено у справі № 2-6290/13237/11, і про право спадкування ОСОБА_2 за ОСОБА_4 не йдеться.

Також у позовній заяві не вказано, у чому полягає порушення прав позивачки ОСОБА_1 , яка є дочкою ОСОБА_4 і має право на спадкування його майна, у зв`язку з проведенням державної реєстрації права власності на частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 . При цьому, ОСОБА_1 не є власником цієї квартири, адже договір дарування від 15 березня 2011 року визнаний недійсним, про що зазначалося вище.

Не можуть бути підставою для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності доводи про наявність не скасованої ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 01.03.2019 у справі № 754/2922/19 про накладення арешту на частину спірної квартири.

Слід зауважити, що арешт вказаною ухвалою суду від 01 березня 2019 року у справі № 754/2922/19 накладений на 1/2 частину спірної квартири, що належала ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 15.03.2011 та встановлено заборону саме ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження та обтяження вищезазначеного нерухомого майна.

Деснянським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову від 11.04.2019 під час примусового виконання ухвали № 754/2922/19 від 01.03.2019, однак записи про наявність чи припинення обтяження у витягах, які містяться в матеріалах справи, відсутні.

Крім того, державну реєстрації права власності ОСОБА_4 на частку у спірній квартирі проведено після ухвалення постанови Київського апеляційного суду вiд 07 квiтня 2021 року у справі № 754/2922/19, яким позов ОСОБА_9 задоволено та визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений мiж ОСОБА_7 та ОСОБА_1 вiд 15 березня 2011 року.

При цьому, постанова Київського апеляційного суду вiд 07 квiтня 2021 року у справі № 754/2922/19, набрала законної сили у день її ухвалення. Верховний Суд, відкриваючи касаційне провадження у справі № 754/2922/19, дію постанови Київського апеляційного суду вiд 07 квiтня 2021 року не зупиняв.

Також слід зауважити, що позивачі визначили відповідачем у справі Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Однак державний реєстратор не є належним відповідачем, що підтверджено практикою Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 р. у справі № 823/2042/16, постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 р. у справі № 369/14294/17.

З огляду на зазначене, підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення і скасування державної реєстрації, немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2-5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 258, 259, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення і скасування державної реєстрації відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач-1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач-1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач-2 - Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), , місце знаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, 36.

Відповідач-2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 14.04.2023.

Суддя Деснянського районного

суду міста Києва Оксана ГРИНЧАК