РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2023 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Каліщук А.А.

за участю секретаря судових засідань Кравчук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - виконавчий комітет Володимирської міської ради про визначення місця проживання дитини,

встановив:

Позивач звернувся в суд із позовом до про визначення місця проживання дитини. Позов обгрунтовує тим, що із відповідачем він перебував у зареєстрованому шлюбі, котрий рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17.01.2020 розірваний. Від спільного подружнього життя у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначає, що донька ОСОБА_4 постійно проживає разом із ним та знаходиться на йогно утриманні. Відповідач проживає окремо, не цікавиться життяс доньки. На даний час виник спір із відповідачем щодо визначення місця проживання доньки.

Просить визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із ним.

В судове засідання позивач подав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд проводити розгляд справи у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала заяву в якій позовні вимоги визнає, розгляд справи просить проводити у її відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, не подавав заяв про відкладення судового розгляду.

Враховуючи те, що в судове засіданні сторони не з`явились, тому згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідно до копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17.01.2020 шлюб між сторонами розірвано.

Судом встановлено, донька ОСОБА_4 постійно проживає із позивачем, перебуває на його утриманні та вихованні.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 157 СК України, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Судом встановлено, що донька ОСОБА_4 проживає з позивачем, який створив належні умови для її виховання та розвитку, забезпечує належним доглядом та опікою, у повній та достатній мірі приділяють час доньці, задовольняє гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, а також визнання позову відповідачем, суд прийшов до висновку, що неповнолітня донька ОСОБА_4 має більшу прив`язаність до батька, а отже проживання і збереження сімейних зв`язків доньки ОСОБА_4 саме з позивачем буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141,200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, на підставі статей 19, 141, 150, 155, 157, 160-161 СК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , проживає АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає АДРЕСА_2 .

Головуючий:/підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А. Каліщук