ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 квітня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/69/22

Головуючий у першій інстанції - Гагаріна Т. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/509/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів су дової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І,

із секретарями: Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Ніжинський відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Служба у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 грудня 2022 року (проголошено об 11:53, повний текст складено 30.12.2022) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, звільнення від сплати заборгованості по аліментам та стягнення аліментів на утримання дитини,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив:

- припинити з 04.01.2022 стягнення з нього аліментів, що стягуються на підставі заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.07.2018, на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.05.2011 до досягнення дитиною повноліття;

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист по цивільній справі №740/2396/18, виданий Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.05.2011 до досягнення дитиною повноліття;

- звільнити його від сплати заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.07.2018 по справі №740/2396/18 за період починаючи з 01.10.2021 по 04.01.2022 включно;

- стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову, тобто з 04.01.2022 і до досягнення сином повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.05.2011 шлюб між сторонами розірвано, стягнуто з нього аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10.05.2011 до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.07.2018 у справі №740/2396/18 змінено розмір аліментів та ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 31.05.2018 до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначав, що починаючи з 01.11.2021 син ОСОБА_3 виявив бажання у зв`язку з черговим витоком незадовільної поведінки відповідача проживати разом з ним та відповідно перебуває на його повному утриманні, між ними добрі та довірливі відносини. Натомість аліменти, які отримує відповідачка з листопада 2021 року витрачає на власні потреби та кошти не перераховуються сину. На даний час відповідачка свідомо ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримувати свого сина, відмовляється добровільно надавати кошти на його утримання, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів для розвитку, канцелярського приладдя, книг, спортивного інвентарю, тощо. Кошти, які стягуються з нього за судовим рішенням, станом на час звернення до суду, використовуються не в інтересах дитини.

Звертав увагу на те, що ним як батьком створені належні умови для сина, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 11.11.2021. Відповідно до рішення № 496 виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 23.12.2021 визначено постійне місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, ОСОБА_1 .

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області позов задоволено частково.

Припинено з 04.01.2022 стягнення аліментів з ОСОБА_1 , що стягуються на підставі заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.07.2018.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист по цивільній справі №740/2396/18, виданий Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.05.2011 та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову, тобто з 04.01.2022 і до досягнення дитини повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуально права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того, що у даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача залучена Служба у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради, яка згідно вимог ст. 56 ЦК України не є органом опіки та піклування, таким органом в даному випадку є виконавчий комітет Ніжинської міської ради, який до розгляду даної справи не залучався. Тому, на думку відповідачки, має місце порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Відповідачка зазначає, що ОСОБА_3 виповнилося 14 років, а тому він самостійно визначає з ким з батьків йому проживати та протягом якого часу. Враховуючи його ставлення до обох батьків він може періодично змінювати місце свого проживання. Тимчасове проживання дитини з батьком не є істотною обставиною в розумінні ч. 4 ст. 273 ЦПК України, яка є підставою для припинення стягнення аліментів з батька, оскільки має тимчасовий характер.

Звертає увагу на те що, аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто постійно проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Уважає, що оскаржуваним рішенням суд задовольнив обраний позивачем неефективний спосіб захисту інтересів дитини, які в будь-якому випадку превалюють над інтересами батьків та не забезпечив захист якнайкращих інтересів дитини, а саме права дитини на утримання, одним із способів захисту якого є забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки в разі примирення дитини з матір`ю та повернення проживати до неї, право дитини на утримання буде порушене, що в свою чергу свідчить про порушення принципу юридичною визначеності.

Вислухавши суддю-доповідача, представника відповідачкм ОСОБА_2 - адвоката Вертелецьку Л.А., яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення позивача ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції, виходив з того, що неповнолітній ОСОБА_3 проживає з батьком, перебуває на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів. Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважав, що саме такий розмір з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини його мати ОСОБА_2 , є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.5).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.05.2011 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 28.08.2007 у відділі РАЦСУ Ніжинського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 411. Стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10.05.2011 до досягнення сином повноліття (а.с.6).

На виконання вказаного рішення суду 01.06.2011 видано виконавчий лист № 2-859/2011(а.с.7).

Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.07.2018 у справі №740/2396/18 змінено розмір аліментів, визначений рішенням Ніжинського міського суду Чернігівської області від 23 травня 2011 року, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 31 травня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист по справі N 2-859/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку боржника щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, - повернуто до суду, який видав виконавчий документ.

З акту обстеження умов проживання від 11.11.2021, що складений за заявою ОСОБА_2 від 09.11.2021 про повернення дитини в родину матері, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та на момент обстеження ОСОБА_4 . Стосунки в сім`ї добрі. Дитина любить і поважає батьків. Хлопчик добре відгукнувся про матір та батька. ОСОБА_3 говорить, що йому комфортно. В ході бесіди з`ясовано, що з 01.11.2021 ОСОБА_3 проживає з батьком. Зі слів хлопчика він повернеться до матері, але коли вона заспокоїться. У присутності членів комісії дитина декілька разів телефонувала мамі, проте вона з кимось розмовляла, слухавку не брала, не передзвонила дитині за час перебування комісії. В родині батька про нього піклуються, він відвідує школу. Для виховання та розвитку дитини мається індивідуальна кімната, умебльована ліжком, письмовий стіл, комп`ютер, син має одяг та взуття. Члени комісії вважають, що батьком створені належні умови для дитини (а.с.10).

Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради № 496 від 23.12.2021 визначено постійне місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , станом на 14.01.2022 заборгованість відсутня (а.с. 28).

ОСОБА_1 працює з 02.05.2019 на підприємстві «КП виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» на посаді слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж, його дохід за період з січня 2021 року по грудень 2021 року склав 192482,88 грн, за період з липня 2021 року по червень 2022 року - 181784,24 грн, що підтверджується довідками від 06.01.2022 № 04/6/013, від 08.07.2022 № 04/6/1063 (а.с.29, 63).

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи від загального захворювання, отримує пенсію по інвалідності (а.с. 125, зворот).

13.10.2022 керівником служби у справах дітей ОСОБА_6 затверджено висновок за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину ОСОБА_4 , який проживає в АДРЕСА_1 , відповідно до якого мама ОСОБА_2 не надає кошти для забезпечення потреб сина ОСОБА_4 (а.с. 74).

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини).

Статтею 27 Конвенції про права дитини, передбачено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно преамбули Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03.08.2006, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що Держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися при вирішенні питань, що безпосередньо стосуються дитини з причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

Статтею 51 Конституції України, ч. 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частини 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошують, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено ст. 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 141, 150, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом (ст. 154 СК України).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 СК України, неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

З аналізу вказаних норм слідує, що аліменти є власністю дитини, однак право розпорядження коштами, які сплачуються на дитину, має той з батьків з ким проживає дитина.

Звертаючись до суду з указаним вище позовом, ОСОБА_1 зазначав про відсутність підстав для подальшого стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина, оскільки останній проживає з ним, а не матір`ю, а навпаки наявні підстави для стягнення аліментів з відповідачки на його користь.

Як встановлено судом, з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 згідно з судовим рішенням, що набрало законної сили та виконується позивачем в примусовому порядку.

За ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У ч. 1 ст. 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми ч. 4 ст. 273 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про припинення стягнення аліментів з позивача зважаючи на те, що син проживає разом з батьком.

Як зазначалось вище, при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Встановивши, що син сторін ОСОБА_4 постійно проживає разом з батьком, суд першої інстанції, урахувавши інтереси дитини, для благополуччя та повноцінного розвитку якої необхідним є забезпечення її коштами, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15.04.2020 в справі № 583/5413/18 (провадження № 61/13942св19), від 03.02.2021 в справі № 520/21069/18 (провадження № 61-1347св20).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 виповнилося 14 років і він може самостійно вирішувати з ким із батьків проживати, його проживання з батьком має тимчасовий характер, не заслуговують на увагу з огляду на наявність рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради № 496 від 23.12.2021, яким визначено постійне місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, ОСОБА_1 .

Посилання заявниці на те, що суд не забезпечив захист якнайкращих інтересів дитини, оскільки в разі примирення дитини з матір`ю та повернення проживати до неї, право дитини на утримання буде порушене, що в свою чергу свідчить про порушення принципу юридичною визначеності, не є слушними, оскільки матеріалами справи, зокрема висновком за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину від 13.10.2022, затвердженим керівником Служби у справах дітей ОСОБА_6 , підтверджено, що мама ОСОБА_2 не надає кошти для забезпечення потреб сина ОСОБА_4 .

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме незалучення в якості третьої особи виконавчого комітету Ніжинської міської ради, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

У справі, що переглядається, вирішується питання щодо припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягнення аліментів на утримання неповнолітнього, а тому в силу приписів ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування, яким є виконавчий комітет Ніжинської міської ради Чернігівської області, не є обов`язковою.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 грудня 2022 року - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 19 квітня 2023 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

О.І. Онищенко