ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3192/23 Справа № 174/493/21 Суддя у 1-й інстанції - Борцова А. А. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2022 року в цивільній справі номер 174/493/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, шкоди здоров`ю та моральної шкоди, завданої потерпілому об`єктом підвищеної небезпеки при скоєнні дорожньої транспортної пригоди, третя особа: ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, шкоди здоров`ю та моральної шкоди, завданої потерпілому об`єктом підвищеної небезпеки при скоєнні дорожньої транспортної пригоди, третя особа: ОСОБА_4 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02.02.2020 року, приблизно о 10:00-10:10 годині, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2115, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Промисловій в бік комбінату в м. Вільногірську Дніпропетровської області. Разом з ним в салоні автомобіля на пасажирському сидінні знаходилась його донька ОСОБА_2 . Коли він проїхав Вільногірський скляний завод, то побачив, як попереду зіткнулися два автомобіля ВАЗ 2109, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_3 , та автомобіль ВАЗ 211140, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , які рухались йому назустріч. В результаті ДТП в його автомобіль на його полосі руху влетів (вдарив) автомобіль під керуванням ОСОБА_4 .

Внаслідок цього зіткнення був пошкоджений його автомобіль, а також йому та ОСОБА_2 завдані тілесні ушкодження.

Нарядом СРПП №1 Вільногірського ВП складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_4 та матеріали передані до суду.

Вільногірським міським судом Дніпропетровської області провадження в справі закрито за відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 02.02.2021 року залишено в силі, клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на оскарження постанови Вільногірського міського суду відхилено.

Судом встановлені обставини ДТП, та в постанові зазначено, що ОСОБА_1 є потерпілим в цій ДТП, водій ОСОБА_3 в порушення п. 10.2 Правил дорожнього руху, виїжджаючи на дорогу з житлової зони (прилеглої території), не дав дорогу транспортному засобу автомобілю ВАЗ 211140, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , під управлінням ОСОБА_4 , що рухався по вул. Промисловій, що призвело до ДТП та спричинено пошкодження автомобіля ОСОБА_1 ВАЗ 2115, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , а також завдано тілесні ушкодження позивачам. Після ДТП ОСОБА_1 письмово звертався до своєї страхової компанії та до страхової компанії ОСОБА_4 особи, відносно якої було складено протокол про адміністративне правопорушення, але усно йому було роз`яснено, що для відшкодування шкоди страховою компанією необхідно надати рішення суду про винність ОСОБА_4 .

04.01.2021 року ОСОБА_1 письмово звертався до страхової компанії ОСОБА_3 ПрАТ «УПСК» про відшкодування йому шкоди, однак відповіді не отримав. Згідно усного повідомлення, документи були надані до відділу врегулювання збитків ПрАТ «УПСК» у м. Дніпро.

Цивільна відповідальність перед третіми особами автомобіля ВАЗ 2109, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 , застрахована відповідачем ПрАТ «УПСК» - на суму 260000,00 грн за шкоду причинену життю та здоров`ю, 130000,00 грн за шкоду причинену майну, поліс АО 2714594, який виданий як дублікат полісу АО 3136732.

Вважав, що в даній ДТП мається страховий випадок та позивачам спричинена майнова шкода та шкода здоров`ю.

Згідно з експертним висновком №130/03-20 автомобіля ВАЗ 2115, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , щодо вартості матеріального збитку із пошкодженням автомобіля, матеріальний збиток складає 43997,82 грн, вартість експертних послуг 4002,00 грн. Всього 47999,82 грн.

Окрім цього, в результаті ДТП ОСОБА_1 була причинена шкода здоров`ю - забиття, розрив медіального меніска лівого колінного суглобу, збиття шийного відділу хребта, кісті та плеча, в зв`язку з чим він перебував на амбулаторному лікуванні в Вільногірській центральній міській лікарні з 03.02.2020 року по 09.06.2020 року та на стаціонарному лікуванні в обласному СРЦ «Солоний лиман» в с. Новотроїцьке. Через отримані травми він втратив здоров`я та можливість самостійно пересуватись і на даний час Дніпропетровським обласним травматологом йому встановлено діагноз лівосторонній гонортроз 3-ї стадії та показане оперативне лікування ТЄП в плановому порядку. За наслідками ДТП та проведеного лікування, 09.06.2021 року рішенням травматологічної МСЕК м. Дніпра ОСОБА_1 визнаний інвалідом 3-ї групи. Всього на придбання ліків та проведення МРТ витрачено 2245,15 грн.

До того ж, пасажир автомобіля ОСОБА_2 під час ДТП отримала забиття правого колінного суглобу та шийного відділу хребта, на проведення МРТ та придбання ліків нею витрачено 2455,83 грн.

Вважають, що внаслідок ДТП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завдана також моральна шкода, яку вони оцінюють в 50000,00 грн кожному.

Просили суд стягнути:

з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 суму майнового страхового відшкодування в розмірі 47999,82 грн, суму шкоди заподіяної здоров`ю в розмірі 2245,15 грн, а всього 50244,97 грн, а також витрати на послуги адвоката в сумі 6500 грн;

з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн;

з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_2 суму шкоди заподіяної здоров`ю в розмірі 2455,83 грн;

з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн;

витрати по сплаті судового збору покласти на відповідачів.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, шкоди здоров`ю та моральної шкоди, завданої потерпілому об`єктом підвищеної небезпеки при скоєнні дорожньої транспортної пригоди, третя особа: ОСОБА_4 відмовлено.

Із вказаними рішеннями не погодились ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подали апеляційну скаргу, просили апеляційний суд скасувати рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції постановлено незаконно та необґрунтовано, має місце неповнота та неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

В порушення вимог статті 82 ЦПК України суд не прийняв у якості преюдиційного доказу на підтвердження винуватості відповідача ОСОБА_3 факти та обставини, викладені в постанові Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року у справі №174/84/20, відповідно до якої суд визнав водія ОСОБА_4 невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та зазначив, що до ДТП привели дії ОСОБА_3 , необґрунтовано відмовив у прийнятті як доказів матеріалів справи №174/84/20.

Стаття 35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає строки подання заяви, а передбачає лише порядок подання заяви про страхове відшкодування. Тому суд першої інстанції в обґрунтування своєї позиції посилався на норму, яка не обґрунтовує та не регулює дане питання. Строк звернення до страхової компанії починається з наступного дня після вступу в силу постановленого рішення (22.12.2020 року), оскільки саме з цього часу настали підстави та обставини для звернення до відповідача ПРАТ «УПСК».

Стосовно висновку суду першої інстанції про не доведення цивільно-правової відповідальності відповідача ОСОБА_3 та відсутності у зв`язку з цим підстав для покладення на ПрАТ «УПСК» обов`язку відшкодувати шкоду, завдану пошкодженням автомобіля та шкоду здоров`ю позивачів, вважають, що суд не врахував норму 1187 ЦК України, де мова йде про відповідальність внаслідок завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, яка відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом використання якого створює підвищену небезпеку. В даному випадку законодавець передбачив відповідальність лише за наявності шкоди і про вину не йдеться взагалі. Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності лише у двох випадках: якщо він доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Вимога про відшкодування моральної шкоди направлена до відповідача ОСОБА_3 тому, що причинена ним, що відповідає загальним підставам відповідальності за майнову шкоду та підставам відповідальності за завдану моральну шкоду (статті 1167, 1168 ЦК України).

Стаття 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка регулює відшкодування моральної шкоди страховиком в розмірі 5 відсотків застосовується лише за певних обставин і до позивачів за даним позовом не відноситься, оскільки ця норма закону стосується лише певних перелічених у самому законі випадків і суб`єктів: учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності та осіб з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, осіб з інвалідністю I групи та інш.

Від відповідача ПрАТ «УПСК» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в він якому просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Зазначає, що ДТП визнається страховим випадком лише за умови, якщо настала цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну третьої особи.

До сукупності умов, за яких може наставати відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, належать: протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) особи; негативний результат такої поведінки шкода; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина.

У ПрАТ «УПСК» відсутні докази настання відповідальності водія транспортного засобу забезпеченого в ПрАТ «УПСК», а відповідно відсутні докази настання страхового випадку за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АО/2714594.

Крім того, в наданих ПрАТ «УПСК» матеріалах справи відсутні документи закладу охорони здоров`я щодо призначеного позивачам лікування внаслідок ДТП.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив відхилити апеляційну скаргу та залишити в силі рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2022 року у справі №174/493/21.

Зазначає, що позивачі посилалися на те, що вина відповідача ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, внаслідок якого вони отримали майнову та моральну шкоду, підтверджується постановою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року у справі №174/84/20, відповідно до якої суд визнав водія ОСОБА_4 невинним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП, та зазначив, що до ДТП привели дії ОСОБА_3 , а тому суд в порушення статті 82 ЦПК не застосував зазначену постанову у справі №174/87/20, як преюдиціальну. Проте, предметом спору в зазначеній вище справі було обвинувачення третьої особи ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, а не обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення. Тому його вина або невинність у вчиненні ДТП з цього приводу судом не встановлювалася.

Судове рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.12.2020 року у справі №174/87/20 не може мати статус преюдиціального, оскільки ним не встановлювалася винуватість або невинуватість ОСОБА_3 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, а тому позивачі повинні були довести наявність його вини у спричиненні їм моральної шкоди в загальному порядку, що кореспондується з правовим висновком Верховного Суду висловленим у постанові від 17.07.2018 року у справі №638/16723/15-ц.

Позивачі не заявляли до страховика вимоги про відшкодування моральної шкоди, яка була спричинена пошкодженням їх здоров`я, що виключає звернення позивачів з зазначеними позовними вимогами одразу до ОСОБА_3 .

Також позивачі не надали до суду жодного належного доказу пред`явлення вимоги до відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», який мав відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в разі доведення вини ОСОБА_3 у спричиненні такої шкоди), що виключало задоволення їх позову з огляду на правову позицію висловлену в постанові Верховного Суду від 16.06.2021 року у справі №199/4778/18.

Від третьої особи ОСОБА_4 відзив в письмовій формі до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву третьої особи на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та їх представник адвокат Шкрум І.П. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України.

В судове засідання апеляційного суду третя особа ОСОБА_4 та його представник адвокат Неминущий Г.Л. не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутністю, просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю не з`явившихся учасників справи.

Заслухавши суддю доповідача, позивачів та їх представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу

за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що постановою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.12.2020 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В постанові наведено, що під час ДТП, що сталася 02.02.2020 року, водій ОСОБА_3 в порушення п. 10.2 Правил дорожнього руху, виїжджаючі на дорогу з житлової зони, не дав дорогу транспортному засобу під керуванням ОСОБА_4 , що рухався по вул. промисловій, що виключає невиконання вказаним водієм ОСОБА_4 вимог п. 16.12 Правил дорожнього руху (а.с. 9-11, том 1).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02.02.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.12.2020 року (а.с. 13, том 1).

З копії Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/2714594 вбачається, що страхувальником ОСОБА_6 та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким об`єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечить законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність застрахована, шкоди заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу ВАЗ 2109, реєстраційний номер знак НОМЕР_2 (а.с. 103, том 1).

З довідок лікарських установ вбачається, що Позивач ОСОБА_1 має ряд захворювань, серед яких лівобічний гонартроз 3 ступеня, больовий синдром. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., кардіоклеротичний атеросклероз, порушення функціонування суглобу 2 ступеня (а.с. 15-32, том 1).

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК №115702 від 30.06.2021 року ОСОБА_1 встановлена інвалідність третьої групи з 09.06.2021 року, безтерміново, причина інвалідності захворювання загальне з ураженням органів опори та рухів (а.с. 33, том 1).

З квитанцій на придбання ліків вбачається, що в аптечних пунктах придбані певні ліки на суму 2245,15 грн (а.с. 34, том 1).

Відповідно до медичних довідок у ОСОБА_2 діагностовано забій правого колінного суглобу, синовіт, хондромаляція 2 ст., остеоартроз 2 ст., МР-ознаки розриву передньої хрестоподібної зв`язки, розрив тіла та заднього рогу медіального меніска, вона перебуває на «Д» обліку (а.с. 35-46, том 1).

З квитанцій на придбання ліків вбачається, що в аптечних пунктах придбані певні ліки на суму

2455,83 грн (а.с. 47, том 1).

Звітом про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №130/03-20 від 05 березня 2020 року встановлена вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ, завданого власнику автомобіля ВАЗ 2115, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 43997,82 грн, вартість матеріального збитку без урахування ПДВ 42611,58 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля, без врахування фізичного зносу вузлів та деталей, на момент проведення дослідження 63405,19 грн, ринкова вартість з урахуванням ПДВ автомобіля

71693,44 грн (а.с. 49-81, том 1).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та нормам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених. Невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Така ж норма містіться в статті 979 ЦК України.

Положеннямист. 1187 ЦК України визначено, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки встановлено ст. 1188 ЦК України, відповідно до положень частини першої якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України (далі Закон).

Статтею 3 Закону, в чинній на час настання страхового випадку редакції, передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 24.1 статті 24 Закону визначено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що покладення на страховика обов`язку відшкодувати шкоду майну та здоров`ю особи, яка постраждала внаслідок ДТП, можливо за умови наявності договірних відносин між особою, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність (страхувальником), настання страхового випадку, наявності заподіяної іншій особі (потерпілому, іншій особі) шкоди та протиправних дій страхувальника.

Доводи апеляційної скарги щодо не прийняття у якості преюдиційного доказу постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.12.2020 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП є безпідставними.

Оскільки в суді першої інстанції під час розгляду адміністративної справи вирішувалось питання щодо винуватості саме ОСОБА_4 , а не відповідача ОСОБА_3 .

Отже, наведена вище постанова не є преюдиційним доказом у цій справі.

Відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Апеляційний суд також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо стягнення моральної шкоди. Наведені в апеляційній скарзі доводи в цій частині, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 квітня 2023 року.

Судді: