Справа № 161/1779/23
Провадження № 2/161/1354/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 квітня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Гичці М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОДА-ТЕКС» про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпусткита середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона працювала на посаді швачки в ТОВ «МОДА-ТЕКС». Наказом ТОВ «МОДА-ТЕКС» від 01 листопада 2022 року її звільнено за угодою сторін, однак було виплачено лише нараховану заробітну плату та не проведено компенсації за невикористану відпустку.

Із врахуванням зазначеного, просить суд стягнути з відповідача на її користь 38 964,75 гривень грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 30 січня 2023 року в розмірі 32 711,04 гривень.

Ухвалою від 08.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, по невідомій суду причині, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

За частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пiзнiше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працiвниковi при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цiй статтi строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Установивши, що при звільненні працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №622/1626/17 від 03 квітня 2019 року.

Судом встановлено, що у період з 23.09.2009 по 01.11.2022 ОСОБА_1 працювала у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Мода-Текс», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.6-7).

Наказом №108/10 від 01.11.2022 звільнено ОСОБА_1 за угодою сторін по п.1 ст.36 КЗпП України, компенсація за невикористану відпустку за період з 29.09.2018 по 01.11.2022 за 75 днів (а.с.8).

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 не було нараховано і виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 75 календарних днів.

За змістом положень статей 115, 116 КЗпП відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 вказала, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

На переконання суду, позивачем доведено наявність у нього права на отримання компенсації за невикористану відпустку, а відповідачем не спростовано обставин щодо наявності заборгованості перед позивачем за такою виплатою.

У частинах першій, другій статті 233 КЗпП передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Вирішуючи спір у частині нарахування і стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки повного розрахунку суд керується вимогами статті 27 Закону України «Про оплату праці», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктами 5, 7, 8 Порядку визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Згідно довідки форми ОК-7 Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 03.01.2023, ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату за період з листопада 2021 по жовтень 2022 рік в розмірі 111 178,35 грн.

З розрахунку позивача, кількість робочих днів за період з листопада 2021 по жовтень 2022 становить 214 днів, середньоденна заробітна плата дорівнює 519,53 (111 178,35/214), а тому сума компенсації за 75 днів невикористаної відпустки становить 38 964,75 грн.(519,53*75), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

В серпні та вересні 2022р позивачу було нараховано заробітну плату в розмірі 23 000 грн, а тому середньоденна заробітна плата за вказаний період складала 511,11 грн (23000/45 р.д), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 30.01.2023 складає 32 7111,04 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги законними, обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 гривень, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Однак, жодних доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду не було надано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору за одну позовну вимогу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому з відповідача на користь держави та на користь позивача необхідно стягнути по 1073,60 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 12, 13, 76-78, 81-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОДА-ТЕКС» про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МОДА-ТЕКС» на користь ОСОБА_1 38 964 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) грн 75 коп компенсації за 75 днів невикористаної щорічної відпустки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МОДА-ТЕКС» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 32 711 (тридцять дві тисячі сімсот одинадцять) грн 04 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МОДА-ТЕКС» в дохід держави 1073 (одна тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МОДА-ТЕКС» на користь ОСОБА_1 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Грушицький Олег Ігорович, робоча адреса: Волинська область Луцький район м. Луцьк вул. Марка Вовчка, 14.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «МОДА-ТЕКС», місцезнаходження: 89600, Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Валленберга Рауля, 36, код в .

Повне судове рішення складено 07.04.2023.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк