Справа № 132/3170/21
Ухвала

Іменем України

11 квітня 2023 року місто КАЛИНІВКА

Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарях судового засідання КУЛИК Т.С., ГОРДІЄНКО А.М., за участі: представника відповідача ОСОБА_1 адвоката СКОРІК Ю.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області клопотання представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Вдовцова Сергія Петровича про залишення позову без розгляду, та заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скорік Юлії Борисівни про розподіл судових витрат, поданих в рамках цивільної справи № 132/3170/21 за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича про визнання договору дарування удаваним, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

01.10.2021 року на адресу Калинівського районного суду Вінницької області надійшов позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Вдовцов Сергій Петрович, до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича про визнання удаваним договору дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , який 17.01.1990 року посвідчений державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за № 110; скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 14565147 від 20.07.2014 року; визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності, за кожним окремо, на 1/8 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Вінниця Вінницької області.

Даний позов згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2021 року був переданий на розгляд судді Ставнійчук С.В., яка своєю ухвалою від 23.11.2021 року відкрила за ним провадження, розгляд якого визначила здійснити за правилами загального позовного провадження, призначила підготовче судове засідання.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся 17.12.2021 року до Калинівського районного суду Вінницької області із письмовою заявою про визнання позову, оскільки дійсно у 1990 році між ним та його покійним двоюрідним братом ОСОБА_6 був укладений не договір дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а фактично договір його купівлі-продажу, оскільки брат сплатив йому за вказану частину будинку грошові кошти в сумі 1000 рублів.

11.01.2022 року на адресу Калинівського районного суду Вінницької області надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скорік Ю.Б. на позовну заяву, одночасно із заявою про застосування строків позовної давності.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 19.05.2022 року, поновлено відповідачу ОСОБА_1 строк на подання відзиву на позовну заяву та долучено його до матеріалів справи; задоволене клопотання представника позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвоката Вдовцова С.П. про витребування доказів. Витребувано відповідні докази з Державного нотаріального архіву Вінницької області, Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області; Калинівського відокремленого підрозділу Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації».

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 16.06.2022 року, задоволене клопотання представника позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвоката Вдовцова С.П. про витребування доказів. Витребувано відповідні докази з Державного нотаріального архіву Вінницької області.

28.06.2022 року до Калинівського районного суду Вінницької області із запереченням проти заяви відповідача ОСОБА_4 про визнання позову, звернулась представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Скорік Ю.Б.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 12.07.2022 року, закрите підготовче провадження у справі, та призначено її до судового розгляду.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 19.09.2022 року, закрите провадження у справі в частині вимог до відповідача ОСОБА_4 на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку зі смертю фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

17.01.2023 року за вх.№ 359/23 до Калинівського районного суду Вінницької області надійшло клопотання представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Вдовцова С.П. про залишення позову без розгляду.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Скорік Ю.Б. заявою від 23.01.2023 року просить суд при вирішенні питання про залишення позову без розгляду, вирішити питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до розпорядження керівника Калинівського районного суду Вінницької області Дудара А.А. від 20.01.2023 року № 104, та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2023 року, матеріали даної цивільної справи передані на розгляд судді Сєліну Є.В.

Розглянувши подане клопотання представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Вдовцова Сергія Петровича про залишення позову без розгляду, та заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скорік Юлії Борисівни про розподіл судових витрат, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Представник позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Вдовцов Сергій Петрович діючи на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 01.08.2022 року, за умовами якого його повноваження не обмежені, про що зазначено в ордері на надання правничої (правової) допомоги серії АВ № 1028777 від 29.08.2022 року, подавши до початку розгляду справи по суті клопотання про залишення позову без розгляду, розпорядився наданим йому процесуальним правом безумовно та усвідомлено, знаючи про наслідки своєї розпорядчої дії, яка не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

З огляду на викладене, клопотання про залишення позову без розгляду підлягає задоволенню.

Частиною 3 статті 257 ЦПК України регламентовано, що в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішенні питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Як зазначено вище, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Скорік Ю.Б. звернулася до Калинівського районного суду Вінницької області із заявою про вирішення питання про розподіл між сторонами судових витрат, а саме витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу у розмірі 26600грн.00коп. До заяви долучила Договір про надання правничої допомоги № Т-А/77/21, укладений 28.12.2021 року між Адвокатським об`єднанням «Скорік і Партнери» в особі Керуючого партнера Скорік Ю.Б. та ОСОБА_1 ; розрахунок винагороди (гонорару) Адвокатського об`єднання за надання правничої допомоги, який є додатком № 1 до Договору про надання правничої допомоги № Т-А/77/21 від 28.12.2021 року; розрахунок вартості послуг (гонорару) Адвокатського об`єднання щодо розгляду Калинівським районним судом Вінницької області справи № 132/3170/21, який є додатком № 2 до Договору про надання правничої допомоги № Т-А/77/21 від 28.12.2021 року; акт № 1 приймання-передачі робіт (наданих послуг) від 23.01.2023 року, які містять перелік виконаних робіт та їх вартість.

Підставою для компенсації витрат на правничу допомогу, згідно вказаної заяви, є зловживання позивачами процесуальними правами, а саме подання ними завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер (п.3 ч.2 ст.44 ЦПК України). Дана позиція обґрунтована тим, що звернення до суду з позовом (через 30 років) про визнання договору дарування від 17.01.1990 року, укладеного між батьком позивачів та їх двоюрідним дядьком, удаваним, свідчить про зловживання з боку позивачів своїми процесуальними правами та спрямованість на позбавлення єдиного житла літньої особи відповідача ОСОБА_1 , яка, в свою чергу після смерті свого чоловіка (батька позивачів) відмовилась від своєї частки спадщини на користь позивачів, що повністю нівелює позовні вимоги про визнання права власності на 1/8 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Розглянувши доводи поданої заяви, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що цивільний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича про визнання договору дарування удаваним, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом залишено судом без розгляду за клопотанням представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Вдовцова Сергія Петровича на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Питання відшкодування судових витрат у разі залишення позову без розгляду врегульовано частиною 5 статті 142 ЦПК України, згідно якої у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина 9 статті 141 ЦПК України).

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що покладення судових витрат на позивача у разі закриття провадження у справі можливе за умови доведення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій або зловживання позивачем чи його представником процесуальними правами. Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне або штучне ініціювання судового провадження за відсутності реального спору, вчинення позивачем свідомих недобросовісних дій, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 640/1029/18, залишаючи в силі ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження з огляду на господарську юрисдикцію спору та відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, Велика Палата вказала, що доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною 1 статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною 1 статті 4 ЦПК України. Суд може обмежити реалізацію цього права, зокрема, у порядку, встановленому статтею 44 ЦПК України. Проте, суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, не встановив факт зловживання позивачем його процесуальними правами. При цьому Велика Плата Верховного Суду не погодилася з доводами відповідача про необґрунтованість дій позивача, виражених у «свідомому» поданні «безпредметного позову до суду неналежної юрисдикції», оскільки закриття провадження у справі не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмета спору, ні свідоме порушення позивачем правил суб`єктної юрисдикції. Тому немає підстав для покладення на позивача витрат відповідача на правничу допомогу на підставі частини 5 статті 142 ЦПК України (п.п.42-46).

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 741/1681/17 Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу у зв`язку із закриттям провадження у справі, послався, що законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача (частина 5 статті 142 ЦПК України). При цьому звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, де, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції вірно виходив з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, тобто його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу. При цьому Верховний Суд вказав, що із системного тлумачення положень частин 5 та 6 статті 142, частини 9 статті 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Аналогічні правові позиції є усталеними і викладені у цілому ряді постанов, в тому числі у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, та від 03 липня 2019 року у справі № 543/408/17.

Як зазначено вище, 01.10.2021 року позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Вдовцов С.П., звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. про визнання договору дарування удаваним, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, який відповідач ОСОБА_4 визнав у повному обсязі подавши на підтвердження цього факту письмову заяву, яка міститься в матеріалах цивільної справи.

Відповідачем ОСОБА_1 та її представником адвокатом Скорік Ю.Б. не надано жодних доказів, і матеріали справи № 132/3170/21 таких не містять, що дії позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є необґрунтованими та такими, що призвели до безпідставного понесення відповідачем ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, як і відсутні докази про зловживання позивачами та їх представником своїми процесуальними правами, що у свою чергу виключає відшкодування цих витрат.

Доводи представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скорік Ю.Б. про те, що сам факт звернення позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із вказаним позовом (через 30 років) свідчить про зловживання ними процесуальними правами, що надає відповідачу ОСОБА_1 право на компенсацію здійснених нею витрат на правничу допомогу, судом відхиляються, оскільки як зазначено вище, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Проте, відповідачем та його представником вищевказані обставини не доведені та судом не встановлені, а відтак заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скорік Юлії Борисівни про розподіл судових витрат, слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141-142, 257-261, 268, 272, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Вдовцова Сергія Петровича про залишення позову без розгляду задовольнити.

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича про визнання договору дарування удаваним, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом залишити без розгляду.

Роз`яснити, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скорік Юлії Борисівни про розподіл судових витрат залишити без задоволення.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя