Постанова

Іменем України

13 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 493/1423/21

провадження № 61-11968св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Наконечної Альони Вікторівни на рішення Балтського районного суду Одеської області від 09 серпня 2022 року у складі судді Ільніцької О. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 рокуу складі колегії суддів: Приходько Л. А., Семиженка Г. В., Склярської І. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (далі - ТОВ «Українське бюро кредитних історій»), про захист прав споживачів.

Позовна заява мотивована тим, що 30 грудня 2009 року він уклав кредитний договір №б/н з АТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 21 квітня

2021 року стягнено з нього на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2009 року у розмірі 18 936,27 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 18 936,27 грн, а також судовий збір у розмірі 1697,97 грн., всього - 20 634,24 грн.

28 липня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 66269619 з примусового виконання виконавчого листа №493/175/21, виданого Балтським районним судом Одеської області, у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду.

Проте, згідно витягу з кредитної історії, розміщеної на сайті ТОВ «Українське бюро кредитних історій», щодо ОСОБА_1 є наступні відомості по фінансовим зобов`язанням: наявна прострочена заборгованість 93 215,71 грн, строк кредиту до 30 грудня 2021 року.

На його звернення про внесення змін до кредитної історії АТ КБ «ПриватБанк» відмовив. Відповіді на свою заяву, направлену на адресу ТОВ «Українське бюро кредитних історій», він не отримав.

Посилаючись на те, що пред`являючи позов до суду, банк скористався своїм правом пред`явлення вимоги до позичальника, після якої право нарахування процентів та штрафних санкцій за договором остаточно припинилось, вважає, що передана АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформація про наявність у нього кредитної заборгованості є недостовірною, а дії банка щодо передання цих відомостей ТОВ «Українське бюро кредитних історій», так само як і внесення ТОВ «Українське бюро кредитних історій» цієї інформації в кредитній історії є незаконними.

З огляду на вказане просив суд:

- визнати незаконними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо передання недостовірних відомостей ТОВ «Українське бюро кредитних історій» для внесення інформації (запису) до кредитної історії ОСОБА_1 про наявність кредитної заборгованості за кредитним договором №б/н від 30 грудня

2009 року;

- визнати незаконним внесення ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформації (запису) в кредитній історії щодо наявності кредитної заборгованості у ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2009 року;

- зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» виключити недостовірну інформацію (запис) з кредитної історії ОСОБА_1 щодо наявності кредитної заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2009 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 09 серпня

2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо передання недостовірних відомостей ТОВ «Українське бюро кредитних історій» для внесення інформації (запису) в кредитній історії ОСОБА_1 про наявність кредитної заборгованості за кредитним договором від 30 грудня 2009 року № б/н.

Визнано незаконним внесення ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформації (запису) в кредитній історії щодо наявності кредитної заборгованості у ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 30 грудня 2009 року № б/н.

Зобов`язано ТОВ «Українське бюро кредитних історій» виключити недостовірну інформацію (запис) з кредитної історії ОСОБА_1 щодо наявності кредитної заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 30 грудня 2009 року № б/н.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 грудня 2009 року перед АТ КБ «ПриватБанк» немає, так як він їх виконав в повному обсязі, а тому дії банка щодо передання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» відомостей про внесення до кредитної історії ОСОБА_1 інформації про наявність за ним заборгованості за вказаним кредитним договором, є незаконними.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 09 серпня 2022 року в частині визнання незаконним внесення ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформації (запису) в кредитній історії щодо наявності кредитної заборгованості у ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 30 грудня 2009 року № б/н та зобов`язання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» виключити недостовірну інформацію (запис) з кредитної історії ОСОБА_1 щодо наявності кредитної заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 30 грудня 2009 року № б/н скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог відмовлено.

В решті рішення залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що задовольняючи позов в частині визнання незаконним внесення ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформації (запису) в кредитній історії щодо наявності кредитної заборгованості у позивача та зобов`язання бюро виключити недостовірну інформацію (запис) з кредитної історії позивача щодо наявності кредитної заборгованості, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вирішення заявлених позовних вимог, спрямованих на втручання у право особи, яку визначено як третю особу у справі, не відповідає процесуальному статусу сторін цивільного процесу.

Що стосується позовних вимог про незаконність передання банком до кредитної історії позивача інформації про наявність кредитної заборгованості, апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 повністю виконав рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, погодився з висновком суду першої інстанції, що позивач вважається таким, що виконав зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Оскільки нарахування банком процентів за користування кредитом до виконання судового рішення суперечить умовам укладеного між сторонами кредитного договору, тому передані банком до Бюро відомості для внесення інформації (запису) в кредитній історії позивача про наявність кредитної заборгованості, яка складається з нарахованих процентів у розмірі 9 315,71 грн за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2009 року, є недостовірними, а дії банку щодо передання цієї інформації - незаконними.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У грудні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Наконечної А. В. на рішення Балтського районного суду Одеської області від 09 серпня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року, сформована в системі «Електронний суд».

Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат

Наконечна А. В., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження заявники зазначають порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04 травня 2018 року у справі № 927/333/17, від 19 березня 2019 року у справі № 916/626/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Зазначає, що звертаючись до суду у лютому 2021 року, банк надавав розрахунок заборгованості, розрахований станом на 28 грудня 2020 року, а примусове погашення кредиту ОСОБА_1 здійснив у липні 2021 року, тобто майже через півроку після пред`явлення банком вимоги про погашення боргу.

Банк погоджується з тим, що поза межами строку кредитного договору кредитор має право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами на підставі статті 625 ЦК України, тому на момент виконання рішення суду у справі №493/175/21 сума заборгованості змінилася у сторону збільшення.

Тобто наразі у ОСОБА_1 існує кредитна заборгованість за вказаним кредитним договором, яка становить 9 320,00 грн, уся сума є простроченою, тому підстав для закриття кредитного договору у банка немає, а інформація, внесена до бази ТОВ «Українське бюро кредитних історій»,обґрунтована, актуальна та відповідає дійсним обставинам справи.

Крім того, оскільки на цей час не було встановлено та визнано факту відсутності кредитного договору, договір не було визнано недійсним у судовому порядку, не був встановлений факт відсутності письмової згоди позивача на використання та розповсюдження інформації щодо нього, у ТОВ «Українське бюро кредитних історій»відсутні підстави для спростування та вилучення такої інформації та, відповідно, позовні вимоги у такому разі не можуть бути задоволені.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не поданий.

Таким чином, оскільки рішення судів попередніх інстанцій оскаржуються банком тільки в частині задоволених позовних вимог, тому в іншій частині судом касаційної інстанції на предмет законності й обґрунтованості не перевіряються відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 грудня 2009 року між

ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №б/н.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 21 квітня

2021 року позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2009 року у розмірі 18 936,27 грн (заборгованість за тілом кредиту), та судовий збір у розмірі 1697,97 грн, а всього 20 634,34 грн. У задоволені позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 6379,44 грн відмовлено.

24 травня 2021 року Балтським районним судом Одеської області видано виконавчий лист № 493/175/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 20 634,24 грн.

26 липня 2021 року державним виконавцем Балтського ВДВС у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження за

№ 66269619, з примусового виконання зазначеного вище виконавчого документа.

28 липня 2021 року вказане виконавче провадження закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду, про що державним виконавцем винесена постанова.

З виписки з кредитної історії ОСОБА_1 від 17 вересня 2021 року, розміщеної на сайті Українське бюро кредитних історій, вбачається, що за кредитним договором від 30 грудня 2009 року кредит вважається відкритим, сума кредиту складає 0.00 грн, поточна заборгованість - 9 315,71 грн.

21 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою, в якій просив внести зміни до його кредитної історії, зазначивши, що кредитний договір №б/н від 30 грудня 2009 року, укладений між ним та банком - закритий.

Листом від 18 жовтня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» у відповідь на вказану заяву запропоновано ОСОБА_1 здійснити погашення заборгованості із посиланням на те, що у резолютивній частині рішення Балтського районного суду Одеської області від 21 квітня 2021 року відсутні будь-які приписи щодо припинення зобов`язань за кредитним договором №б/н від 30 грудня

2009 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування у вказаній частині немає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі

№ 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Схожі висновки викладені й у постановах Верховного Суду від 06 серпня

2020 року у справі № 337/1000/19 (провадження № 61-21094св19),

від 25 листопада 2020 року у справі № 340/121/19 (провадження

№ 61-5078св20) та від 22 квітня 2021 року у справі № 175/1053/15 (провадження № 61-18160св20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження

№ 14-10цс18.

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Балтського районного суду Одеської області від 21 квітня 2021 року з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором №б/н від 30 грудня

2009 року у розмірі 18 936,27 грн (заборгованість за тілом кредиту), та судовий збір у розмірі 1 697,97 грн, а всього 20 634,34 грн. У задоволені позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 6 379,44 грн відмовлено.

Вказаним рішенням встановлено, що у кредитному договорі №б/н

від 30 грудня 2009 року не встановлений розмір процентів, який боржник повинен сплатити за користування кредитними коштами, оскільки у анкеті-заяві позичальника від 30 грудня 2009 року процентна ставка не зазначена, а витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms, на які посилався банк, не можна вважати складовою частиною кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та банком 30 грудня 2009 року.

З огляду на вказане суди попередніх інстанцій у цій справі відхилили посилання банка щодо збільшення суми заборгованості, визначеної судом, за рахунок продовження нарахування банком процентів за користування кредитними коштами до погашення позивачем заборгованості, оскільки це суперечать умовам кредитного договору від 30 грудня 2009 року.

Крім того, судами також обґрунтовано відхилені посилання відповідача щодо нарахування відсотків за прострочене грошове зобов`язання в порядку статті 625 ЦК України, оскільки з розрахунків заборгованості за кредитним договором не вбачається, що банк нараховував ОСОБА_1 такі відсотки.

З огляду на вказане вище у сукупності, встановивши, що ОСОБА_1 повністю виконав рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивач вважається таким, що виконав зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Оскільки нарахування банком процентів за користування кредитом до виконання судового рішення суперечать умовам укладеного між сторонами кредитного договору, тому передані банком до Бюро відомості для внесення інформації (запису) в кредитній історії позивача про наявність кредитної заборгованості, яка складається з нарахованих процентів у розмірі 9 315,71 грн, за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2009 року, є недостовірними, а дії банку щодо передання цієї інформації - незаконними.

Висновки судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 04 травня

2018 року у справі № 927/333/17, від 19 березня 2019 року у справі

№ 916/626/18, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, є аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були мотивовано відхилені судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішень судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині, оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що в силу вимог частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині - без змін, тому судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Наконечної Альони Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 09 серпня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконними дій акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо передання недостовірних відомостей товариству з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» для внесення інформації (запису) в кредитній історії ОСОБА_1 про наявність кредитної заборгованості за кредитним договором від 30 грудня 2009 року № б/н, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:Н. Ю. Сакара
О. В. Білоконь
О. М. Осіян