ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5391/22 Номер провадження 22-ц/814/3452/23Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 , адвоката Сергієнко Т.Г. та апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 на додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві рада, про усунення перешкод у користуванні майном та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28.02.2023 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві рада, про усунення перешкод у користуванні майном та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволено.

Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 992,40 грн судового збору.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаним додатковим рішенням не погодились як позивач, так і відповідач та оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 вказувала на порушення місцевим судом норм процесуального права. Зазначала, що вона заявила вимоги про відшкодування 7 000 грн витрат за надання правової допомоги, однак місцевий суд безпідставно дійшов висновку про незначну складність справи, завищення адвокатом часу, витраченого на підготовку документів та участь в судових засіданнях.

Прохала скасувати додаткове рішення та ухвалити нове рішення про стягнення на її користь 7 000 грн витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 зазначила, що надані позивачем виписки з рахунку не містять даних щодо призначення платежів та не можуть бути належними доказами на підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзиви на апеляційні скарги до апеляційного суду не надходили.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що питання щодо розподілу судових витрат позивача на правову допомогу при ухваленні рішення Київського районного суду м. Полтави від 28.02.2023 не вирішувалось.

У встановлений ЦПК України строк після ухвалення судового рішення представник позивача надала суду згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази витрат позивача на правову допомогу, які становлять 7 000 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами:

договором №08/22 про надання правової (правничої) допомоги від 02 червня 2022 року,

детальним описом робіт виконаних адвокатом Сергієнко Т.Г. у справі №552/5393/22 (а.с. 75-67),

виписками з рахунку АБ «Тетяни Сергієнко» від 09 серпня 2022 року на суму 2 000 грн, від 14 листопада 2022 року на суму 2 000 грн, від 02 березня 2023 року на суму 1 000 грн, від 27 січня 2023 року на 2 000 грн. (а.с. 70-73).

Враховуючи, що договір № 08/22 про надання правової (правничої) допомоги від 02 червня 2022 року позивачем укладено з Адвокатським бюро «Тетяни Сергієнко», виписки з рахунку Адвокатського бюро «Тетяни Сергієнко» про надходження коштів від позивача суд першої інстанції розцінив як належне підтвердження оплати позивачем наданих їй послуг. Тому, відхилив заперечення відповідача щодо відсутності в даних виписках з рахунку призначення платежу.

Крім того, у виписці від 09 серпня 2022 року призначення платежу зазначено: оплата правової допомоги, дог. 8/22 від 02.06.22 (а.с. 71).

Частково задовольняючи заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, місцевий суд звернув увагу на те, що спір між сторонами виник з правовідносин власності. Вказана справа є справою незначної складності. Подібна справа, але за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вже перебувала в провадженні Київського районного суду м. Полтави. Тому, на переконання суду, багато часу на попередню консультацію, збір доказів, формування правової позиції, підготовку клопотання про забезпечення доказів позивач та її представник не потребували, але згідно з розрахунком на це адвокатом витрачено 5 годин.

Згідно з детальним описом робіт, виконаних адвокатом Сергієнко Т.Г., на участь в судовому засіданні 25 січня 2023 року адвокатом витрачено 2 години, в той час як згідно протоколу судового засідання від 25 січня 2023 року судове засідання тривало 53 хвилини (а.с. 56).

Згідно з детальним описом робіт участь адвоката в судовому засіданні 28 лютого 2023 року також тривала 2 години, в той час як згідно протоколу судового засідання від 28 лютого 2023 року судове засідання тривало 53 хвилини (а.с. 63).

При цьому, місцевий суд відхилив доводи представника позивача, що час вказаний з врахуванням дороги до суду та з суду, оскільки у детальному описі робіт чітко зазначено: участь у судовому засіданні. Будь які відомості, що тривалість участі обрахована з врахуванням дороги, детальний опис робіт не містить.

Згідно з детальним описом робіт на підготовку клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвокатом витрачено 3 години.

Але, враховуючи незначний розмір даного клопотання (півтори сторінки), суд першої інстанції дійшов висновку, що є не пропорційним виконаній роботі витрачений на його підготовку час тривалістю три години.

На підставі викладеного місцевий суд погодився з доводами відповідача, що сума 7 000 грн, витрачена позивачем на оплату професійної правничої допомоги не є пропорційною складності справи та обсягу виконаної адвокатом роботи.

Судові витрати позивача на правову допомогу пов`язані з розглядом справи, але враховуючи невелику складність справи, незначний обсяг доказів у справі, виходячи з обсягу виконаної у справі адвокатом роботи, місцевий суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню позивачу, до 3 500 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Види судових витрат, порядок їхньої оплати, розподілу, зменшення розміру тощо встановлено главою 8 ЦПК України.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи відповідно до частин першої - третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої зазначеної статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Місцевий суд, при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу, вірно оцінив надані докази понесення таких витрат та їх необхідність.

Як вбачається, розділ 3 договору про надання правничої допомоги від 02.06.2022 не містить чітко визначеного розміру гонорару адвоката (а.с. 74), а детальний опис виконаних робіт містить лише час, витрачений адвокатом на надання правничих послуг.

Разом з тим, достовірно встановлено, що позивачка ОСОБА_4 сплатила на картковий рахунок адвоката Сергієнко Т.Г. грошові кошти 09.08.2022 - 2 000 грн, 14.11.2022 - 2 000 грн, 02.03.2023 - 1 000 грн, 27.01.2023 - 2 000 грн. (а.с. 70-73)

За таких обставин, місцевий суд вірно, в межах своєї компетенції оцінив як складність справи, так і витрачений адвокатом час на надання правничих послуг та проведену оплату за ці послуги.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що витрачений час, зазначений в описі послуг про надання правничої допомоги, є неспівмірним обсягу наданої допомоги.

Місцевий суд вірно зазначив, що підготовка клопотання (3 години) про стягнення витрат за правничу допомогу обсягом 1,5 сторінки - є явно непропорційними витратами.

Також, місцевий суд вірно зазначив, що самі судові засідання тривали значно менше часу, ніж визначено в описі послуг.

Таким чином, враховуючи, що позивачем реально понесені витрати на надання правничої допомоги, що підтверджується виписками з рахунку адвоката, в яких чітко зазначено про проведені позивачем ОСОБА_2 платежі, та оцінюючи обсяг наданих адвокатом послуг та складність справи, місцевий суд обґрунтовано зменшив суму заявлених до стягнення витрат до 3 500 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 щодо відсутності доказів щодо оплати позивачем послуг адвоката у справі свого підтвердження не знайшли, а доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 щодо необґрунтованого відшкодування судом меншої суми понесених витрат на правничу допомогу адвоката у справі, ніж було заявлено до стягнення, правильності висновків місцевого суду не спростували.

Також, відповідач ОСОБА_1 не надала до суду належних та достатніх доказів на підтвердження факту, що стягнуті витрати на правничу допомогу в розмірі 3 500 грн становлять для неї непосильний майновий тягар.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що додаткове рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржниками під час апеляційного перегляду справи, - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 , адвоката Сергієнко Т.Г., та апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 липня 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко