Справа № 932/8278/20
Провадження № 2/932/1774/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 січня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.

при секретарі - Рибалці В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява, у якій позивач просив суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти з реєстраційного обліку.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що є власником квартири АДРЕСА_1 .

З огляду на те, що позивач рахується зареєстрованим у вказаній квартирі, що збільшує рахунки за комунальні послуги та порушує її права, як власника, на вільне користування та розпорядження вказаним нерухомим майном, остання вважала за необхідне звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Яковлева Д.О. від 22.07.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, у зв`язку з її не відповідністю приписам ЦПК України.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Яковлева Д.О. від 14.09.2020 відкрито провадження у справі.

У зв`язку з відстороненням судді ОСОБА_3 від здійснення правосуддя, справу було передано судді Лукіновій К.С., яка ухвалою від 20.05.2021 прийняла справу до свого провадження.

У зв`язку із закінченням строку відрядження судді Лукінової К.С. до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, справу було передано судді Куцеволу В.В. та ухвалою від 20.04.2022 її прийнято до свого провадження та вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження.

Позивач судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі за наявними у справі доказами та матеріалами, в якому підтримав позовні вимоги, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та провести дане судове засідання без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.06.2006 (справа №2-812/2006), розділено сумісне майно ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Визнано за кожним право власності на частину квартири.

Згідно з копією свідоцтва від 07.02.2020 виданого завідувачем Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Черновською Л.Г., засвідчено, що ОСОБА_5 (на підставі акту про проведення електронних торгів складеного Державним виконавцем Шевченківського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області О.М. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 ) належить на праві власності майно, що складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що раніше належало ОСОБА_2 .

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 21.02.2020, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ОСОБА_1 набула у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою про склад сім`ї №7639, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 .

Відповідно до акту складеного членами комісії ОСББ «Тополя 3 будинок 1» від 25.10.2021, встановлено, що ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 18.02.2020.

ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз`яснено у п.34 постанови Пленума Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч. 1 ст.346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

З огляду на те, що право власності ОСОБА_2 , на 1/2 частину квартири, припинено, а його реєстрація порушує права позивача, яка наразі є власником вказаної частини квартири, на вільне користування та володіння належним їй майном, останній є таким, що втратив право користування вказаним майном.

Також суд зазначає, що відносно вказаної частини квартири та прав на неї, відповідач є таким, що не вважається членом сім`ї позивача.

Що до 1/2 частини квартири право власності на яку було визнано за позивачем на підставі судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Велика палата Верховного Суду в постанові від 13.10.2020 у справі №447/455/17 (провадження N14-64цс20) звернула увагу на те, що ЖК УРСР був прийнятий 30.06.1983 і він не відображає усіх реалій сьогодення. ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

У частині 1 статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.

Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

У постановах Верховного Суду України: від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц, а також постановах Верховного Суду: від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Виходячи з обставин встановлених судом, вбачається втрата відповідачем права користування 1/2 частиною квартири право власності на яку перейшло позивачу за рішенням суду, оскільки і процесуальна поведінка ОСОБА_2 і докази наявні в матеріалах справи свідчать про втрату інтересу останнього до вказаного майна.

Щодо вимоги позивача про зняття з реєстраційного обліку відповідача, вона не підлягає задоволенню оскільки підставою для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про визнання громадянина такими, що втратив право користування житловим приміщення. У випадку відмови відповідного органу зняти особу з реєстрації на підставі судового рішення, такі дії можуть бути оскарженні в порядку, передбаченому законом.

Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору відповідно до ухвали суду від 12.07.2019 року, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між учасниками справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в сумі 420 грн. 40 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4,12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 280, 352-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя В.В. Куцевол