Провадження №2/369/125/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві заяву представника першого позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід судді Янченка А.В. від участі у розгляді цивільної справи № 369/12594/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Перша Київська державна нотаріальна контора, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, Центр надання адміністративних послуг при Києво-Святошинській районній державній адміністрації про визнання недійсними правочинів - договорів дарування земельної ділянки і житлового будинку, скасування рішень щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. перебуває вказана цивільна справа.

14.04.2023 року представником першого позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було повторно подано до суду заяву про відвід судді Янченку А.В.

Вказана заява про відвід мотивована тим, що розгляд даної справи ще не було розпочато по суті, однак перше і останнє підготовче судове засідання в справі вже відбулось за наступних, на думку представника позивача, сумнівних обставин - сценарієм, що насамперед вказує на безсумнівну упередженість судді Янченка А.В. у вирішенні справи на користь відповідачів.

Так, представник позивача вказує, що 07.11.2022 року тривалістю лише у кілька хвилин, відбулось перше і останнє підготовче судове засідання та водночас без їх участі. Копію ухвали про закриття підготовчого засідання у справі від 07.11.2022 року, отримали лише 03.02.2023 року, а всі викладенні у заяві про відвід обставини щодо проведення підготовчого судового засідання, підтверджуються зробленими ксерокопіями процесуальних документів і відповідно зафіксовані за допомогою фотокамери в мобільних телефонах (том 3, аркуші справи: 172, 173, 174, 175 і 190).

Також, представник першого позивача вказує, що дані обставини повністю знайшли своє підтвердження перед початком розгляду справи по суті 07.03.2023 року, коли розглядалися подані ними клопотання від 21.02.2023 року, та які в протокольній формі суддею Янченком А.В. були відхилені (том 3, аркуші справи: 226-228).

Крім того, представник позивача вказує, що в судовому засіданні 07.03.2023 року суддею Янченком А.В. безпідставно було зауважено, що дана справа в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває тривалий час - з 25.09.2019 року, але зовсім не було прийнято до уваги, що з початку справа знаходилась в провадженні судді Пінкевич Н.С., яка знаходилась в соціальній відпустці по догляду за дитиною, потім з 11.12.2020 року потрапила автоматизованим розподілом до судді Волчка А.Я., а з 07.06.2021 року у судді Ковальчук Л.М., якій відповідачкою ОСОБА_4 неодноразово заявлялись відводи, що тільки в січні 2022 року суддею Ковальчук Л.М. було заявлено про самовідвід та, що за обставин вжиття карантинних заходів проти епідемії на Covid-19 і зараз війни з ПРФ, та що за вказаних обставин в сукупності обставин даних обставин, дана справа тільки наприкінці 2022 року потрапила в провадження судді Янченка А.В. та за вище викладених обставин, перший позивач та її представник фактично не мали можливості уточнити позовні вимоги щодо залучення до участі у справі - співвідповідачів ОСОБА_6 і неповнолітньої на той час ОСОБА_5 , за нікчемними (на думку представника першого позивача) правочинами дарування, надання і витребування належних доказів тощо, та в справі досі відсутні копії нотаріально засвідчених договорів дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , зокрема лише витягів, в яких взагалі відсутня інформація, що укладення всіх оспорюваних нікчемних правочинів дарування відбувалось в процесі судового спору, які тривають з 2007 року та включно по сьогодні.

Вивчивши подану заяву представника першого позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Янченка А.В. від участі у розгляді цивільної справи № 369/12594/19, суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до положень ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після сплину вказаного строку заявляти відвід дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строк, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

За ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Пункт 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Статтею 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі № 5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 у справі № 5-15п12).

З огляду на підстави заявленого відводу, суд вважає, що заява про відвід є необґрунтованою, оскільки не містить посилання на дії вчинені суддею, що не можуть свідчити про необ`єктивність або упередженість, що є підставами для відводу, визначеними ст. 36 ЦПК України.

Крім того, також варто зауважити, що представником першого позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні клопотань щодо повернення до підготовчого засідання не заявлялось.

Керуючись ст. ст. 36, 40 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Вважати заявлений відвід судді Янченку А.В. необґрунтованим.

Передати заяву про відвід судді для розгляду іншому судді, визначеному в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повна ухвала складена: 17.04.2023 року.

Суддя А.В. Янченко