Провадження № 2/243/130/2023
23 березня 2023 року
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Воронкова Д.В.
за участю секретаря судового засідання Бочарової М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, діючи поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу голови суду № 29 «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10.05.2022, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
В судове засідання позивач та його представник позивача не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідач, який неодноразово був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, до судового засідання не з`явився, відомостей про причини неявки суду не повідомив.
За вказаних обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставам виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).
Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Судом, із копії письмової розписки встановлено, що 24.09.2019 ОСОБА_2 , 1988 року народження, паспорт № НОМЕР_1 отримав від ОСОБА_1 , 1992 року народження, паспорт серії НОМЕР_2 , грошові кошти у розмірі 30 000 грн.: 25 125 грн. - було перераховано з банківської картки ОСОБА_1 на картку ОСОБА_2 , а іншу частину 4875 грн. отримано готівкою. ОСОБА_2 зобов`язався виплачувати проценти за користування кредитом та погашати тіло позики щомісяця у розмірі 1500 грн. на банківську картку позивача або готівкою до 09 числа кожного місяця до моменту погашення боргу. У випадку прострочення виплат відповідач зобов`язався сплатити всю суму позики за першою вимогою не пізніше 24 числа місяця, в якому виникла прострочка. Договір було підписано в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
19.08.2021 року ОСОБА_1 було направлено на адресу відповідача ОСОБА_2 вимогу про повернення суми боргу, що підтверджується відповідною копією вимоги, квитанцією про поштове відправлення, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке було вручено 30.08.2021 року особисто ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Зміст розписки, наданої позивачем від 24.09.2019 року, містить зобов`язання повернути позику, а тому, засвідчує не лише факт отримання коштів відповідачем від позивача, а й зобов`язання їх повернення.
Таким чином розписка, яка міститься в матеріалах справи у повному обсязі підтверджує, що між позивачем і відповідачем є наявний факт правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Відповідно до ч1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Оскільки відповідач в судові засідання не з`явився, відзив на позов, заперечення, чи будь які пояснення не подав, враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику не повернув, то таку суму боргу слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку.
Судом було встановлено, що на теперішній час грошові кошти отримані в позику позивачу не повернуті, є всі підстави для стягнення з відповідача відсотків за користування грошовими коштами.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наполягає на стягненні з відповідача відсотків за користування грошима у розмірі 1500 на місяць, посилаючись на існуючу домовленість такого розміру в тексті розписки.
Проте, суд не погоджується з такою позицією позивача. Аналіз тексту розписки від 24.09.2019 року вказує на те, що вказаний правочин взагалі не містить домовленості сторін про розмір відсотків, що підлягають сплати позивачеві відповідачем за користування грошовими коштами.
З оглядом на зазначене суд набуває висновку про необґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування грошима у загальному розмірі 39 000 грн, з розрахунку 1500 грн ?26 місяців, та відмовляє у їх задоволенні.
У даному випадку підлягає застосуванню вимога ч.2 ст. 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається з розрахунку позивача розмір 3 % річних від простроченої суми за розпискою станом на дату подання позовної заяви 07.12.2021 року становить 1950 грн.
Що стосується витрат на правову допомогу, то згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката до позовної заяви додано витяг з договору на представництво інтересів у суді першої інстанції від 07.12.2021 року, ордер серії ДН № 158083 від 07.12.2021 року, опис витрат ОСОБА_1 за позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та копію квитанції б/н від 07.12.2021 року, згідно з якою позивач оплатив надані послуги адвоката Чередниченка Ю.В. у розмірі 5 000 грн, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 2251,60 грн
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 408,9 грн.
Керуючись ст.4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265, 280-282 ЦПК України, ст.526, 527, 533, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, - задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя Слов`янського
міськрайонного суду
Донецької області Д.В. Воронков