ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2023 року місто Чернівці справа №725/6762/22

провадження №22-ц/822/482/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Петранюк Ю.Т.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 11 квітня 2023 року та на додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 25 квітня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, головуючий в суді першої інстанції суддя Федіна А.В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

Посилалася на те, що їй на праві власності належить нежитлове офісне приміщення за адресою АДРЕСА_1 . Вказане нежитлове приміщення було передане у безоплатне користування відповідачам на підставі укладеного між ними договору від 08 липня 2020 року та відповідних додаткових угод до нього строком до 01 січня 2023 року.

Зазначала, що передача вказаного нежитлового приміщення була оформлена актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 08 липня 2020 року, який є додатком №1 до договору та відповідно до якого приміщення було передано в користування в наступному стані: вікна металопластикові (індивідуального виготовлення), вхідні двері металопластикові, двері в санвузол дерев`яні, наявна кухонна витяжка, на підлозі ламіноване покриття та керамічна плитка, стіни та стеля обшиті гіпсокартоном, що дає можливість відразу експлуатувати Приміщення за його призначенням. Приміщення обладнане всіма необхідними системами електропостачання, водопостачання, опалення (конвектор на газовому паливі), каналізацією. Також, актом було засвідчено відсутність до позивачки будь-яких претензій та зауважень щодо стану приміщення.

11 квітня 2022 року позивачу стало відомо, що відповідачі завдали значних пошкоджень належному їй нерухомому майну та погіршили його стан, що унеможливлює використання приміщення за цільовим призначенням, завдавши їй своїми діями збитків. Зокрема, погіршення стану приміщення полягає в наступному: демонтована плитка, яка була на сходах при вході в приміщення; із стін та стелі демонтований гіпсокартон та знята штукатурка; знята керамічна плитка в санвузлі. У зв`язку із виявленими пошкодженнями позивач зверталась до відповідачів з письмовим повідомленням про відшкодування збитків у відповідь на які відповідачі усно повідомили її про бажання привести приміщення у відповідний стан, а тому 01 червня 2022 року між ними було укладено додаткову угоду №3 до основного договору відповідно до якої продовжено строк дії договору до 01 січня 2023 року.

Натомість, відповідачі своєї обіцянки не виконали, завдані збитки не відшкодували, не привели приміщення у належний стан, а на численні письмові звернення позивачки направили лист в якому визнали, що стан в якому перебуває на даний час приміщення є наслідком їх дій, якими вони намагались його покращити. Також відповідачі зазначали, що демонтаж плитки було здійснено у зв`язку із її аварійним становищем, а демонтаж гіпсокартону - в ході проведення ремонту, проте такі дії не були погоджені із позивачкою.

Вважає безпідставними посилання відповідачів у вказаному листі на її обов`язок перевіряти стан приміщення один раз на місяць із складанням припису у разі виявлення порушень, оскільки договором передбачено таке її право, а не обов`язок, при цьому позивач скористалась таким правом та, встановивши факт пошкодження приміщення, звернулась до відповідачів з вимогою усунути завдану шкоду та відшкодувати збитки.

Посилалась на умови укладеного між нею та відповідачами договору, зокрема на п.8.10 відповідно до якого вона має право вимагати у відповідачів при повернені приміщення усунення спричинених з їх вини недоліків та відшкодування збитків, а відповідно до п.8.12 якщо відповідачі допустили погіршення стану майна або його руйнацію, вони повинні відшкодувати позивачці збитки, якщо не доведуть, що погіршення або руйнація майна сталися не з їх вини.

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи №195 від 27 жовтня 2022 року вартість ремонтно-відновлюваних робіт, які необхідно виконати в приміщеннях, що розташовані в будинку АДРЕСА_1 для усунення пошкодження стін, стелі, вхідних сходів, визначена станом на час проведення експертизи, з урахуванням опосередкованих цін на час проведення експертизи, з урахуванням опосередкованих цін на будівельні матеріалів, із застосуванням комп`ютерної програми «Інтернет-Випуск Кошторисів» (1.917.0630) складає: 63 217,37 грн.

Таким чином, вважає, що відповідачі своїми діями завали їй майнової шкоди на вказану вище суму та просила стягнути з них на її користь таку шкоду в рівних частках з кожного.

Окрім того, в ході судового розгляду даного спору позивач звернулась до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій окрім раніше заявлених вимог про відшкодування майнової шкоди також просила стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 20000 грн., а саме по 10000 грн. з кожного.

В обґрунтування своїх вимог про відшкодування моральної шкоди посилалась на те, що вона зазнала душевних страждань через пошкодження її майна та зухвалого відношення відповідачів до вчиненого, необхідність звернення до суду, накопичення коштів для можливості понести судові витрати у зв`язку із розглядом справи, неможливість користування приміщенням через його пошкодження або ж передачу його іншим особам в користування, що в свою чергу призвело до порушення сну та звичного способу життя. Звертала увагу на недостовірні та такі, що принижують її гідність відомості, які відповідачі виклали у тексті відзиву.

У зв`язку із протиправними діями відповідачів вона була вимушена звернутися за допомогою до психолога та згідно висновку експериментально-психологічного та клініко-психопатологічного обстеження було виявлено помірне нервово-психічне виснаження, що проявляється у низькій мотивації, проблемами з концентрацією уваги та контролем емоцій, високий рівень ситуативної та особистісної тривожності, легкий депресивний синдром, інсомнія, емоційна лабільність, підвищена дратівливість. Позивачці було рекомендовано: ряд препаратів (квайтпо, габана, кветирон), психотерапію, систематичні вправи на стабілізацію емоційного стану.

З урахуванням наведеного, посилаючись на норми матеріального права, умови договору, просила стягнути з відповідачів на її користь спричинену майнову шкоду в розмірі по 31608,68 грн. з кожного, моральну шкоду в розмірі 20000 грн. по 10000 грн. з кожного та судові витрати.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 11 квітня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 31608,68 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 31608,68 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 2066 грн. та витрат на експертизу в сумі 5980 грн. в рівних частках, а саме по 4023 грн. з кожного.

Повний текст рішення складено 14 квітня 2023 року.

Додатковим рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25 квітня 2023 року стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в сумі 30300 грн. в рівних частках, а саме по 15150 грн. з кожного.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги

Апелянти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просять рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 11 квітня 2023 року та додаткове рішення від 25 квітня 2023 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Посилалися на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказали, що згідно Договору безоплатного користування (позички) нежитлового приміщення від 08 липня 2020 року вони прийняли у користування приміщення строком до 01 серпня 2021 року.

Додатковою угодою №2 дію основного договору було продовжено до 01 червня 2022 року.

При цьому, не дивлячись на те, що між сторонами був укладений договір безоплатного користування, позивачка отримувала щомісячну плату за користування приміщенням в загальній сумі 14000 доларів США за період з 08 липня 2020 року по 08 жовтня 2022 року.

11 квітня 2022 року відповідачі отримали повідомлення від позивачки про намір розірвання договору та необхідність звільнення приміщення до 01 травня 2022 року у зв`язку з пошкодженням приміщення на суму 50000 грн.

Проте, як виявилось пізніше метою звільнення приміщення було збільшення суми щомісячної плати і після переговорів позивачка погодилась продовжити договір безоплатного користування приміщенням за умови, що сума оплати за даний договір зросте до 750 доларів.

Додатковою угодою №3 дію основного договору було продовжено до 01 січня 2023 року.

Не відповідають дійсності посилання позивачки про те, що начебто між сторонами існувала домовленість про приведення приміщення у відповідний стан, оскільки про це мова не йшла, а розмова була виключно про збільшення суми оплати.

08 липня 2022 року відповідачі повідомили позивачку за два місяці, що 08 жовтня 2022 року мають намір розірвати договір, однак позивачка повідомила, що відповідачі повинні внести оплату за користування приміщенням до кінця дії договору.

Вважають, що висновок експертизи наданий позивачкою про розмір матеріального збитку не є належним доказом у справі.

Експертом не врахований стан приміщення до того як він наданий відповідачам в користування. В акті приймання-передачі від 08 липня 202 року не деталізовано яке саме покриття стін та підлоги було у кожному окремому приміщенні нежитлового спірного приміщення.

Таким чином питання щодо того як саме експерти встановили, яке покриття стін перебувало у кожному окремому приміщенні спірного нежитлового приміщення на момент передачі його відповідачам 08 липня 2020 року, з огляду на відсутність такої інформації у зазначеному акті та у бідь яких інших матеріалах, викликає сумнів у достовірності зазначеної експертизи та можливості її використання у справі як належного доказу.

Вказували на те, що проведенні ними ремонті роботи були зумовлені необхідністю усунути грибок та плісняву, а відомості, які містяться в акті прийому-передачі не відповідають дійсності в частині наявності опалення в приміщенні.

Також вважають недоведеним належними та допустимими доказами факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок їх дій, оскільки позивачка вказане приміщення передала в користування третім особам.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Венерська Г.І. вказала, що відповідачі посилаються на те, що вони сплачували кошти за користування приміщенням, однак жодних доказів з даного приводу не надають.

Крім цього, відповідачі в судовому засіданні визнали той факт, що вони демонтували штукатурку, гіпсокартон та керамічну плитку, а також те, що вони проводили ремонтні ремонти. Водночас, Відповідачі жодним чином не зазначили про те, що заплановані ними «ремонтні роботи» були доведені до завершення, та не надали доказів того, що приміщення було приведено у відповідний стан.

Аргументи викладені відповідачами спростовуються висновком експертизи. Відповідачів було повідомлено та запрошено на огляд приміщення під час експертизи, однак вони своїм правом не скористалися.

Заперечуючи розмір моральної шкоди відповідачі не надають жодних доказів своїм аргументам та їх доводи не відповідають дійсності.

Вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив наявні в матеріалах справи докази та ухвалив законне рішення яке відповідає нормам процесуального та матеріального права. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а основне рішення суду та додаткове рішення без змін.

Вказала попередній орієнтований розрахунок судових витрат у сумі 10720 грн. та просила стягнути з відповідачів судові витрати понесені позивачкою у зв`язку з переглядом рішення в суді апеляційної інстанції.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить нежитлове приміщення (офіс) загальною площею 49,30 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (том 1 а.с.8, 22).

08 липня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір безоплатного користування (позички) нежитлового приміщення, відповідно до якого позивач передала відповідачу ОСОБА_2 у безоплатне користування належне їй вище вказане нежитлове приміщення строком з 08 липня 2020 року по 08 липня 2021 року (том 1 а.с.11-15).

Відповідно до акту прийому-передачі від 08 липня 2020 року (додаток №1 до договору) приміщення було передано в користування в наступному стані: вікна металопластикові (індивідуального виготовлення), вхідні двері металопластикові, двері в санвузол дерев`яні, наявна кухонна витяжка, на підлозі ламіноване покриття та керамічна плитка, стіни та стеля обшиті гіпсокартоном, які дають можливість відразу експлуатувати приміщення негайно за його цільовим призначенням. Об`єкт обладнаний всіма необхідними системами електропостачання, водопостачання, опалення (конвектор на газовому паливі), каналізацією.

У вказаному акті зазначено, що користувач засвідчує, що приміщення придатне для користування згідно договору від 08 липня 2020 року та немає претензій до позичкодавця. У вказаному акті сторони зафіксували, що керамічна плитка, стіни та стеля дають можливість експлуатувати об`єкт за призначенням негайно (том 1 а.с.16).

В подальшому, 01 червня 2021 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладеного додаткову угоду №2 до вказаного договору, згідно якої сторони дійшли згоди про вступ зі сторони користувача у позичкові відносини також ОСОБА_3 як користувача 2, а також виклали п. 8.1 договору в новій редакції, а саме: договір діє з 08 липня 2020 року до 01 червня 2022 року (том 1 а.с.28).

За змістом вказаної додаткової угоди усі умови договору безоплатного користування (позички) нежитлового приміщення від 08 липня 2020 року, які стосуються ОСОБА_2 виконуватиме/має право (залежно від пункту договору) ОСОБА_3 .

Згідно акту приймання-передачі нежитлового приміщення від 01 червня 2020 року (Додаток №3 до договору), який за своїм змістом є аналогічним акту, що є додатком №1 та підписаний ОСОБА_3 відповідно до якого користувачі засвідчують, що приміщення придатне до користування згідно договору від 08 липня 2020 року (том 1 а.с.33).

В подальшому, додатковою угодою від 01 червня 2022 року строк дії укладеного між сторонами договору продовжено до 01 січня 2023 року (том 1 а.с.35).

Позивач у квітні 2022 року направляла на адресу відповідачів повідомлення про те, що на виконання укладеного між ними договору відповідачі за два місяці до закінчення строку його дії не повідомили про намір його продовжити, а також звертала увагу на те, що нею виявлено погіршення стану майна (том 1 а.с.34).

Таким чином, у квітні 2022 року позивач засвідчила той факт, що вказані вище роботи щодо демонтажу керамічної плитки, гіпсокартону та штукатурки були проведені без її згоди (том 1 а.с.34).

В подальшому, позивач неодноразово направляла на адресу відповідачів вимогу про відшкодування збитків та приведення приміщення у стан, не гірший ніж був на час його передачі в позичку відповідно до акту приймання-передачі від 08 липня 2020 року (том 1 а.с.37-39).

Згідно акту приймання-передачі майна 10 жовтня 2022 року відповідачі передали позивачці ключі від належного останній нежитлового приміщення (том 1 а.с.36).

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №195 від 27 жовтня 2022 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт, які необхідно виконати в приміщеннях для усунення пошкодження стін, стелі, вхідних сходів визначена станом на час проведення експертизи, з урахуванням опосередкованих цін на будівельні матеріали, із застосуванням комп`ютерне програми «Інтернет-Випуск Кошторисів» (1.917.0630) складає: 63217,37 грн.(шістдесят три тисячі двісті сімнадцять грн. 37 коп.) в т.ч. ПДВ - 6455,84 грн. (том 1 а.с.44-59).

Мотиви та доводи, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи основне рішення

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою доведено належними та допустимими доказами, що відповідачами завдано їй матеріальної шкоди на суму 63217,37 грн. та моральної шкоди на суму 20000 грн., а тому позивач має право на відшкодування завданої шкоди, які відповідачі в добровільному порядку відмовляються відшкодовувати.

Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Щодо стягнення матеріальної шкоди

За змістом статей 15, 16 ЦК України, особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 204 ЦК України регламентує принцип презумпції правомірності правочину, за змістом якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За положеннями статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1 та 3 статті 827 ЦК України передбачено, що за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Договір позички будівлі, іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у формі, яка визначена відповідно до статті 793 цього Кодексу (частина 3 статті 828 ЦК України).

До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Статтею 793 ЦК України визначено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

У статі 833 ЦК України зазначено, що користувач несе звичайні витрати щодо підтримання належного стану речі, переданої йому в користування. Користувач зобов`язаний: 1) користуватися річчю за її призначенням або відповідно до мети, визначеної у договорі; 2) користуватися річчю особисто, якщо інше не встановлено договором; 3) повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 776 ЦК України поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом, та у строк, встановлений договором. Якщо строк не встановлений договором або ремонт викликаний невідкладною потребою, капітальний ремонт має бути проведений у розумний строк.

За змістом частин 15 статті 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Відповідно до ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини, які випливають із договору позички.

Зокрема, 08 липня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір безоплатного користування (позички) нежитлового приміщення відповідно до якого позивач передала відповідачу ОСОБА_2 у безоплатне користування належне їй вище вказане нежитлове приміщення строком з 08 липня 2020 року по 08 липня 2021 року.

За змістом п. 3.7 укладеного між сторонами договору, у разі припинення дії договору, користувачі зобов`язані повернути позикодавцю майно у належності стані, не гіршому ніж на час передачі його в позичку.

У відповідності до вимог п. 8.9, 8.10 вказаного договору у разі припинення дії Договору, користувач, за вказівкою позичкодавця зобов`язаний негайно повернути об`єкт позички - нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за актом прийняття-передачі. Перед поверненням Об`єкту оренди, Користувач зобов`язаний за свій рахунок демонтувати всі зроблені ним поліпшення, відділимі без шкоди для Об`єкту оренди. Всі поліпшення, що не можуть бути відокремленими без шкоди для Об`єкта оренди, в тому числі поліпшення, погоджені з Позичкодавцем, є власністю Позичкодавця та не компенсуються Користувачу.

Згідно п.8.12 даного Договору, якщо Користувач допустив погіршення стану майна або його руйнацію, він повинен відшкодувати Позичкодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або руйнація майна сталися не з його вини.

В подальшому 01 червня 2021 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладеного додаткову угоду №2 до вказаного договору, згідно якої сторони дійшли згоди про вступ зі сторони користувача у позичкові відносини також ОСОБА_3 як користувача 2, а також виклали п.8.1 договору в новій редакції, а саме: договір діє з 08 липня 2020 року до 01 червня 2022 року.

За змістом вказаної додаткової угоди усі умови договору безоплатного користування (позички) нежитлового приміщення від 08 липня 2020 року, які стосуються ОСОБА_2 виконуватиме/має право (залежно від пункту договору) ОСОБА_3 .

Будь-які докази того, що ОСОБА_3 після підписання додаткової угоди від 01 червня 2021 року висловлював зауваження щодо отриманого у користування нежитлового приміщення матеріали справи не містять, при цьому у матеріалах справи також міститься акт приймання-передачі нежитлового приміщення від 01 червня 2020 року (Додаток №3 до договору), який за своїм змістом є аналогічним акту, що є додатком №1 та підписаний ОСОБА_3 відповідно до якого користувачі засвідчують, що приміщення придатне до користування згідно договору від 08 липня 2020 року.

В подальшому, додатковою угодою від 01 червня 2022 року строк дії укладеного між сторонами договору продовжено до 01 січня 2023 року.

Відповідно до акту прийому-передачі від 08 липня 2020 року (додаток №1 до договору) приміщення було передано в користування в наступному стані: вікна металопластикові (індивідуального виготовлення), вхідні двері металопластикові, двері в санвузол дерев`яні, наявна кухонна витяжка, на підлозі ламіноване покриття та керамічна плитка, стіни та стеля обшиті гіпсокартоном, які дають можливість відразу експлуатувати приміщення негайно за його цільовим призначенням. Об`єкт обладнаний всіма необхідними системами електропостачання, водопостачання, опалення (конвектор на газовому паливі), каналізацією.

У вказаному акті зазначено, що користувач засвідчує, що приміщення придатне для користування згідно договору від 08 липня 2020 року та немає претензій до позичкодавця. У вказаному акті сторони зафіксували, що керамічна плитка, стіни та стеля дають можливість експлуатувати об`єкт за призначенням негайно.

Позивач у квітні 2022 року направляла на адресу відповідачів повідомлення про те, що на виконання укладеного між ними договору відповідачі за два місяці до закінчення строку його дії не повідомили про намір його продовжити, а також звертала увагу на те, що нею виявлено погіршення стану майна, зокрема з незрозумілих причин та не узгоджено ні в усному порядку, ні в письмовому з позичкодавцем, зірвана плитка на вуличних сходах, прилеглих до приміщення; зірваний гіпсокартон зі стін та стелі (демонтовано гіпсокартон) та збито штукатурку до цегли.

Таким чином, у квітні 2022 року позивач засвідчила той факт, що вказані вище роботи щодо демонтажу керамічної плитки, гіпсокартону та штукатурки були проведені без її згоди.

В подальшому, позивач неодноразово направляла на адресу відповідачів вимогу про відшкодування збитків та приведення приміщення у стан, не гірший ніж був на час його передачі в позичку відповідно до акту приймання-передачі від 08 липня 2020 року.

За змістом висновку будівельно-технічної експертизи №195 від 27 жовтня 2022 року на вирішення експертизи було поставлене питання про те, чи отримало спірне приміщення погіршення станом з 08 липня 2020 року по 10 жовтня 2022 року та яка вартість ремонтно-відновлювальних робіт та будівельних матеріалів необхідних для приведення нежитлового приміщення в попередній стан, який існував до 08 липня 2020 року.

Так, відповідно до вказаного висновку в ході проведення обстеження об`єкту дослідження експертом встановлено фактичне планування досліджених приміщень по АДРЕСА_1 в цілому відповідає плануванню відображеному в технічному паспорті, який наданий експерту на дослідження. В приміщенні поз. 10-3 площею 14.40 кв.м. стіни та стеля оздоблені вологостійкими гіпсокартонними листами зеленого кольору, і в приміщенні поз. 10-5 (коридорі) площею 6,70 кв.м. стеля оздоблена вологостійкими гіпсокартонними листами зеленого кольору та частково стіни оздоблені листами. В приміщеннях поз. 10-1 площею 17,50 кв.м. та 10-2 площею 9,60кв.м. на стінах та стелі відсутнє оздоблення вологостійкими гіпсокартонними листами. При обстеженні санвузла поз. 10-4 площею 1,10 кв.м. .експертом встановлено, що стіни були оздоблені керамічною плиткою, про свідчить сліди її зняття. На вхідних сходах до приміщень відсутня керамічна плитка , якою вони були оздоблені. В зв`язку із відсутністю інформації про те, яким саме способом будуть проводитись ремонтно- відновлювальні роботи в досліджувальних приміщеннях - визначається інвесторська (прогнозна) кошторисна вартість робіт, з урахуванням опосередкованих цін на будівельні матеріали, станом на час проведення дослідження, крім того враховуються інші витрати передбачені чинним законодавством , в тому числі податок на додану вартість. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт, які необхідно виконати в приміщеннях для усунення пошкодження стін, стелі, вхідних сходів визначена станом на час проведення експертизи, з урахуванням опосередкованих цін на будівельні матеріали, із застосуванням комп`ютерне програми «Інтернет-Випуск Кошторисів» (1.917.0630) складає: 63217,37 грн.(шістдесят три тисячі двісті сімнадцять грн. 37 коп.) в т.ч. ПДВ - 6455,84 грн. (том 1 а.с.44-59).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем була надана згода відповідачам на здійснення ремонтних робіт та інших поліпшень наданого в позичку нежитлового приміщення, відповідачами не надано ні в суді першої ні в суді апеляційної інстанції.

Доводи апелянтів, що отримане приміщення було непридатне для використання та потребувало ремонтних робіт, спростовуються Актом приймання-передачі об`єкта позички від 08 липня 2020 року, який є невід`ємною частиною Договору, в якому зазначено, що майно знаходиться у задовільному стані і придатне до використання.

Будь яких доказів того, що приміщення під час підписання було в поганому стані матеріали справи не містять та відповідачами такий факт не доведений.

Надані відповідачами фотокартки приміщення, на яких зображено зовнішні стіни, кімнати всередині та дворик не спростовують доводів позивача, не містять інформації щодо предмета доказування, а також з даних фотокарток не можливо встановити їх походження та відсутня інформація щодо дати зроблених фото.

Посилання апелянтів щодо сплати ними коштів за нежитлове приміщення за Договором безоплатного користування не підтверджується доказами по справі, а також не входить в предмет доказування по справі.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідачі завдали значних пошкоджень приміщенню, яке було предметом договору позички та погіршили його стан, чим порушили умови договору, а тому завдані збитки, підлягають відшкодуванню власнику майна.

Апелянтами встановлений судами факт завданої матеріальної шкоди не спростовано та не підтверджено жодними доказами.

Крім цього, відповідачами не спростовано висновки експертизи, а також відповідачі не скористалися своїм правом та не клопотали перед судом призначення повторної чи додаткової експертизи.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Доводи апелянтів висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Щодо стягнення моральної шкоди

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, а також внаслідок ушкодження здоров`я. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У пункті 9 вказаної Постанови судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

За правилами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода стосовно фізичних осіб може бути визначена як фізичний або душевний біль та страждання, зазнані у зв`язку з протиправним поводженням інших осіб (завданням каліцтва, іншого ушкодження здоров`я, спричиненні смерті близьких людей, знищення або пошкодження майна, приниження честі, гідності тощо).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Враховуючи конкретні обставини справи, характер спірних правовідносин, суд першої інстанції стягуючи із відповідача на користь позивача моральну шкоду, врахував глибину, характер та обсяг душевних і моральних страждань; істотність вимушених змін у життєвих стосунках, зокрема негативні емоції перенесені позивачем у зв`язку із завданою матеріальною шкодою.

Крім цього, висновок суду першої інстанції про те, що винними діями відповідачів позивачу було завдано моральну шкоду є обґрунтованим, оскільки такі винні дії відобразились в негативних емоціях, завдавало позивачу додаткового емоційного навантаження бездіяльність відповідачів і необхідність витрачати додатково час і вживати зусилля протягом тривалого часу для відновлення своїх порушених прав.

Таким чином є безпідставними доводи апеляційної скарги про не доведення заподіяння позивачу моральної шкоди.

Однак, розмір моральної шкоди, стягнутий на користь позивача в сумі 10 000 грн. з кожного відповідача є не співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої їй шкоди. Стягнення у такому розмірі є надмірним та підлягає зменшенню до 5 000 грн. з кожного відповідача, що не призведе до порушення балансу прав та інтересів сторін у справі.

На підставі вище викладеного, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, з урахуванням того, що іншим доводам апеляційної скарги суд першої інстанції під час розгляду справи надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Мотиви та доводи, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи додаткове рішення

Відповідно до ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 3) судом не вирішено питання про судові витрати . Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною другою статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані до заяви документи на предмет належності, допустимості й достовірності відображеної у них інформації.

Відповідно до статей 1, 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (стаття 246 ЦПК України).

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду; по-друге, сторона зробила відповідну заяву про те, що нею такі докази будуть подані протягом п`яти днів після винесення рішення.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що правова допомога позивачу у суді першої інстанції надавалася адвокатом Венерською Ганною Іванівною на підставі ордеру серії СЕ №1052219 від 14 листопада 2022 року та згідно Витягу з Договору №108/22 від 21 жовтня 2022 року (том 1 а.с.62).

Подаючи позовну заяву, адвокатом вказаний попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, зокрема вказав, що очікує понести судові витрати на правову допомогу в розмірі 22 100 грн.

З прослуханого звукового запису протоколу судового засідання від 11 квітня 2023 року вбачається, що адвокат Венерська Г.І. під час виступу в судових дебатах не зробила відповідну заяву про те, що докази понесених судових витрат на правову допомогу в суді першої інстанції будуть нею надані протягом п`яти днів після винесення рішення по справі (том 1 а.с.139-140). Зокрема з прослуханого запису вбачається, що адвокат Венерська Г.І. просила стягнути судові витрати, які понесла позивачка під час розгляду справи.

13 квітня 2023 року адвокат Венерська Г.І. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про стягнення з позивача витрат на правову допомогу.

Разом з поданою заявою про ухвалення додаткового рішення, позивачем прилучено до заяви: Звіт (акт) про надані послуги від 12 квітня 2023 року, дві платіжні інструкції на суму 6000 грн. та на 12000 грн. (том 1 а.с.151-153).

Вказана заява про винесення додаткового рішення направлена відповідачам 12 квітня 2023 року, що підтверджується фіскальними чеками (том 1 а.с.154).

Відповідно до Витягу з договору №108/22 про надання юридичної (правничої) допомоги від 21 жовтня 2022 року, між ОСОБА_1 та АО «Вектор права» в особі старшого партнера Венерської Ганни Іванівни укладено договір про надання правової допомоги.

Відповідно до п.4.1 вище вказаного Договору винагорода за послуги, що надаються визначається за згодою з Клієнтом в межах 40% розміру місячної мінімальної заробітної плати встановленої на 01 січня поточного року за годину роботи АО, якщо інший порядок розрахунків не зазначений в дорученні (угоді) до даного договору.

Відповідно до Звіту (Акту) про надані послуги адвокатом від 12 квітня 2023 року вартість наданих послуг (гонорар адвоката) по Акту складає 30300, 40 грн. (том 1 а.с.152 на звороті).

Колегією суддів встановлено, що всі вище перераховані докази понесених витрат на правову допомогу, адвокатом подано після винесення рішення по справі, а згідно матеріалів справи та з прослуханого журналу судового засідання не вбачається, що стороною позивача у відповідності до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України до закінчення судових дебатів зроблено усну чи письмову заяву про намір протягом п`яти днів після ухвалення рішення подати докази понесених судових витрат.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції від 25 квітня 2023 року підлягає скасуванню, а заява представника позивача ОСОБА_6 підлягає залишенню без розгляду.

Щодо судових витрат

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатила судовий збір в сумі 2066 грн., витрати за проведення експертизи складають 5980 грн. (том 1 а.с.60, 65, 92).

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , а тому судові витрати підлягають розподілу пропорційно до задоволених вимог.

А саме, апеляційний суд в мотивувальній частині постанови прийшов до висновку про задоволення позовних вимог 87,99 % (73217,37 х 100 : 83217,37), а тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача за подання позову до першої інстанції складає 1817,87 грн. (2066 : 100% х 87,99%), витрати за проведення судової експертизи у розмірі 5261,8 грн. (5980 : 100% х 87,99%).

Всього слід стягнути з відповідачів на користь позивача судових витрат в розмірі 7079,67 грн., а саме по 3539,83 грн. з кожного.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції

Правова допомога позивачу у апеляційному суді надавалася адвокатом Венерською Ганною Іванівною на підставі ордеру серії СЕ №1064266 від 19 червня 2023 року виданого на підставі Договору про надання правової допомоги №108/22 від 21 жовтня 2022 року (том 1 а.с.255).

Відповідно до Витягу з договору №108/22 про надання юридичної (правничої) допомоги від 21 жовтня 2022 року, між ОСОБА_1 та АО «Вектор права» в особі старшого партнера Венерської Ганни Іванівни укладено договір про надання правової допомоги.

Відповідно до п.4.1 вище вказаного Договору винагорода за послуги, що надаються визначається за згодою з Клієнтом в межах 40% розміру місячної мінімальної заробітної плати встановленої на 01 січня поточного року за годину роботи АО, якщо інший порядок розрахунків не зазначений в дорученні (угоді) до даного договору.

Подаючи відзив на апеляційну скаргу, адвокатом вказаний попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, зокрема вказала, що очікує понести судові витрати на правову допомогу в розмірі 10720 грн. (том 1 а.с.253).

Копія вказаного відзиву надіслана відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується фіскальними чеками (том 1 а.с.254).

05 липня 2023 року адвокат Венерська Г.І. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до суду із клопотанням про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Вказане клопотання про стягнення судових витрат надіслане відповідачам, що підтверджується фіскальними чеками (том 2 а.с.9).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції адвокатом Венерською Г.І. в інтересах позивача ОСОБА_1 надано Звіт (акт) про надані послуги від 04 липня 2023 року, де вартість наданих послуг (гонорар адвоката) по Акту складає 5360 грн. (підготовка відзиву на апеляційну скаргу 2 години), платіжну інструкцію на суму 3000 грн. (том 2 а.с.7, 8).

Велика Палата неодноразово зазначала, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачі отримавши відзив на апеляційну скаргу із орієнтованим розрахунком судових витрат на протязі розгляду справи не звернулись до апеляційного суду із запереченнями щодо таких витрат.

Таким чином, із урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг у суді апеляційної інстанції, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, відсутності від іншої сторони клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 5360 грн., а саме по 2680 (дві тисячі шістсот вісімдесят) гривень 00 коп. з кожного.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 11 квітня 2023 року змінити.

Додаткове рішення від 25 квітня 2023 року скасувати.

Керуючись ст.ст.133, 137, 141, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 11 квітня 2023 року в частині стягнення моральної шкоди змінити, зменшивши суму моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 з 10000 грн. з кожного до 5000 (п`яти тисяч) гривень з кожного.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 11 квітня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судових витрат скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору та витрат на експертизу в сумі 7079,67 грн., а саме по 3539 (три тисячі п`ятсот тридцять дев`ять) гривень 83 коп. з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 25 квітня 2023 року скасувати.

Заяву адвоката Венерської Ганни Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу залишити без розгляду.

Клопотання ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу за апеляційну інстанцію задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу надану в суді апеляційної інстанції в розмірі 5360 грн., а саме по 2680 (дві тисячі шістсот вісімдесят) гривень 00 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк