ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2632/23 Справа № 242/29/22 Суддя у 1-й інстанції - Владимирська І.М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 07 грудня 2022 року, ухваленого суддею Владимирською І.М. в місті Селидове Донецької області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У січні 2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначив, що з 01.06.2019 року (дата смерті спадкодавця ОСОБА_3 ) позивач з відповідачем стали співвласниками по спадщині квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 72,2 кв.м.

На даний час квартира належить позивачу та відповідачу у рівних частках по 36,1 кв.м., за котрі на 01.02.2021 року виникла заборгованість з плати за утримання будинку, споруд та прибудинкової території (комунальна послуга) на суму 1916,85 грн., оплату котрої позивач взяв на себе одноосібно, уклавши з постачальником даної послуги ПП «Житлокомсервіс «Наш дім» договір про реструктуризацію даної заборгованості. Особистий рахунок по даній квартирі один.

Просив стягнути з відповідача на його користь 50% від загальної суми заборгованості 1916,85 грн., що складає суму 958,42 грн.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 07 грудня 2022 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення яким у повному обсязі задовольнити його позовні вимоги, за явлені до ОСОБА_4 .

Позивач вважає, що суд першої інстанції не визнав за доказ Договір реструктуризації та вказує на те, що 30.06.2022 він подав суду заяву про доручення до матеріалів справи Договору реструктуризації із зазначенням на ньому про погашення боргу 28.12.2021, що є доказом оплати боргу, який судом було проігноровано. Вказує, що на підтвердження оплати боргу за комунальні послуги ним до апеляційної скарги додані 7 квитанцій про сплату позовного боргу, а саме від: 11.01.2021; 16.02.2021; 10.06.2021; 28.07.2021; 14.09.2021; 09.11.2021; 28.12.2021, які просить врахувати при апеляційному перегляді справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 07.03.2000 р., квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_3 , його дружині ОСОБА_5 та сину ОСОБА_1 (а.с.2).

Згідно повідомлення нотаріальної контори №58/01-16 від 19.02.2020 р., ОСОБА_6 є онукою померлого ОСОБА_3 , звернулася із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого було заведено спадкову справу за №76/2019. Свою частину спадщини, що складається з 2/3 частин квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , померлий заповідав ОСОБА_6 , про що склав заповіт, посвідчений у реєстрі за №314.

Згідно договору про реструктуризацію заборгованості за надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території від 11 січня 2021 року, укладеного між ПП «КК Житлокомсервіс «Наш Дім» в особі директора Дрогобіт Л.М., та ОСОБА_1 , який є власником (наймачем) житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , підприємство надало громадянину розстрочку у погашенні заборгованості з плати за утримання будинків, що утворилася станом на 01.02.2021 року на суму 1916,85 грн. з 01.01.2021 року до 01.12.2021 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у задоволенні його позовних вимог, виходив з того, що ОСОБА_1 , як співвласник спільного майна, не надав суду доказів, які б підтверджували виконання ним солідарного обов`язку щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, що надавало б йому право вимагати від іншого співвласника (відповідача) їх відшкодування. Договір про реструктуризацію заборгованості за надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, на який позивач посилається у позовній заяві, не є доказом сплати позивачем за утримання будинку, споруд та прибудинкової території на суму 1916,85 грн.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У частині першій статті 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п.10 ч.1, ч.2 ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Так, матеріалами справи встановлено, що батько позивача ОСОБА_3 02.03.2017 року склав заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Другої селидівської державної нотаріальної контори (реєстр №314), яким заповів 2/3 частки належної йому квартири АДРЕСА_2 (а.с.4).

Також матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 онука померлого ОСОБА_3 відповідач по справі ОСОБА_6 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого діда та була заведена спадкова справа №76/2019.

Таким чином, наявними у справі доказами встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_6 стали співвласниками квартири АДРЕСА_2 , позивач 1/3 частки, відповідач, відповідно до заповіту 2/3 частки квартири.

Також судом встановлено, що позивачем з ПП «КК Житлокомсервіс «Наш Дім» в особі директора Дрогобіт Л.М було укладено Договір про реструктуризацію заборгованості за надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території від 11 січня 2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 , яким ОСОБА_1 надано розстрочку у погашенні заборгованості з плати за утримання будинків, що утворилася станом на 01.02.2021 року на суму 1916,85 грн. на період, з 01.01.2021 року до 01.12.2021 року.

30 червня 2022 року ОСОБА_1 подав суду заяву про доручення до матеріалів справи паперових доказів, зокрема Договору про реструктуризацію заборгованості за надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території від 11 січня 2021 року з відміткою про погашення боргу (а.с.9).

З долученого позивачем зазначеного вище Договору видно, що 28.12.2021 року борг погашено, що підтверджено записом, завіреним штампом Приватного підприємства «Керуюча компанія Житлокомсервіс «Наш Дім» (а.с.10 зворот).

З цього ж Договору видно, що Підприємство надало розстрочку у погашені заборгованості за утримання будинку, споруд та прибудинкової території, яка утворилась станом на 01.02.2021 на суму 1916,85 грн., розбивши її на 12 місяців по 160,00 грн. в місяць, починаючи погашення боргу з 01.01.202 по 01.12.2021 та у грудні платіж заборгованості складав меншу суму 156,85 грн.

За змістом статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Отже, поданий суду 30 червня 2022 року примірник Договору про реструктуризацію заборгованості за надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території від 11 січня 2021 року з відміткою ПП «КК Житлокомсервіс «Наш Дім» про погашення боргу є належним доказом виконання боржником ОСОБА_1 свого зобов`язання по погашенню боргу за вказаним Договором про реструктуризацію заборгованості.

Суд першої інстанції належним чином не оцінив зазначений вище доказ, дійшовши хибного висновку, що він не є доказом сплати позивачем боргу за утримання будинку, споруд та прибудинкової території на суму 1916,85 грн.

Окрім того, позивачем до апеляційної скарги було долучено 7 квитанцій від 11.01.2021; 16.02.2021; 10.06.2021; 28.07.2021; 14.09.2021; 09.11.2021; 28.12.2021 про сплату ним заборгованості за комунальну послугу з утримання будинку на різні суми: 277,20 грн. 2 квитанції на 160,00 грн.; 3 квитанції на 320 грн. та 1 квитанція на 679,65 грн., які не були подані суду першої інстанції, оскільки позивач вважав, що поданий ним суду 30.06.2022 року примірник Договору про реструктуризацію заборгованості за надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території від 11 січня 2021 року з відміткою ПП «КК Житлокомсервіс «Наш Дім» про погашення боргу підтверджує заявлені ним вимоги та інших доказів не потребує (а.с.51).

Частинами другою, третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Оскільки, як зазначалось вище позивач не надав суду наведені вище квитанції про сплату боргу, так як вважав, що відмітка ПП «КК Житлокомсервіс «Наш Дім» про погашення боргу на наданому суду 30.06.2022 примірнику Договору про реструктуризацію заборгованості за надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території від 11 січня 2021 року підтверджує погашення заборгованості, відповідно і заявлені позовні вимоги, тому долучені до апеляційної скарги квитанції прийняті судом апеляційної інстанції та досліджені як належні та допустимі докази.

Згідно ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі наведеного вище колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду справи допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, відповідно здійснюється розподіл судових витрат.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (з подальшими змінами та доповненнями) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з положеннями п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить-1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позов позивачем подано до суду у січні 2022 року коли прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн., відповідно, позивач не маючи пільги мав би сплати суду за позовну вимогу майнового характеру не менше 992,40 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави (2480х0,4 =992,40 грн.).

Відповідно п.п.6 п.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 1 листопада 2011 року (з подальшими змінами та доповненнями), судовий збір за розгляд апеляційної скарги на рішення суду становить 150% ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Отже, за подачу позивачем апеляційної скарги на рішення суду стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 1488,60 (992,40х 1,5% =1488,60 грн.).

Керуючисьст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 07 грудня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути зОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Іпн НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (Іпн НОМЕР_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_5 ) - 958,42 грн. (дев`ятсот п`ятдесят вісем гривень сорок дві копійки), що складає 50% від загальної суми заборгованості за послугу з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, яка становила 1916,85 грн. станом на 01.02.2021 року.

Стягнути зОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Іпн НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) та 1 488,60 грн. (одну тисячу чотириста вісімдесят вісім гривень шістдесят копійок) в суді апеляційної інстанції, що разом складає 2481 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одну гривню).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 07 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: