КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ ___________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/533/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2023 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С., Лук`яненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

30.08.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просять суд стягнути з ОСОБА_2 (Серія та номер паспорта НОМЕР_1 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 11.05.2002 року, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (Серія та номер паспорта НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) грошову суму в розмірі 9300 дол. США, що за офіційним курсом НБУ 1 дол. США - 36,56 грн. станом на 06.08.2022 року еквівалентно становить 340 008 грн. та судових збір у розмірі 3402,87 грн..

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що 01 грудня 2012 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси в будь-яких установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх організаційної форми та підпорядкованості з питань, які будуть стосуватися експлуатації та розпорядження від імені ОСОБА_2 та в його інтересах (з правом продажу за ціну та на умовах на свій розсуд, міни, страхування, здачі в оренду, позички (передачі в безоплатне користування тощо) належним ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу номер НОМЕР_5 виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 07 грудня 2011 року автомобілем марки HYUNDAI, модель НD 72, 2000 року випуску, тип ТЗ - вантажний бортовий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6 , реєстраційний № НОМЕР_5 , зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 07 грудня 2011 року. Довіреність видана з правом передоручення повноважень третім особам.

01 грудня 2012 року ОСОБА_2 , 1984 р. н. отримав від ОСОБА_1 , 1978 р. грошову суму в розмірі 9300 доларів США в якості продажу вищевказаного автомобіля

02 серпня 2018 року приватним виконавцем Долинським М. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56915779 на підставі наказу № 916/601/18, виданого 18 липня 2018 року Господарським судом Одеської області про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Південний» заборгованості за договором еквайрінгу в розмірі 505 298,90 грн та судових витрат в сумі 9 302,18 грн. Постановою від 02 серпня 2018 року приватний виконавець наклав арешт на все майно, що підлягає державній реєстрації та належить боржнику ФОП ОСОБА_2 .

Транспортний засіб вилучений та поставлений на штраф майданчик.

У квітні 2018 року ОСОБА_1 , звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М. М., ОСОБА_2 із позовом про визнання договору дійсним, скасування арешту та визнання електронних торгів такими, що не відбулись. 13 травня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М. М. проведені електронні торги згідно яких ОСОБА_3 за ціною 88000 грн придбав автомобіль марки HYUNDAI, модель НD 72, 2000 року випуску, тип ТЗ - вантажний бортовий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6 , реєстраційний № НОМЕР_5 , зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 07 грудня 2011 року.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси по справі № 522/6709/19 від 10.01.2020 року позов задоволено, визнано дійсним договір купівлі-продажу, укладений 01.12.2012 року, за яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбав автомобіль марки HYUNDAI, модель НD 72, 2000 року випуску, номер кузова № НОМЕР_6 , реєстраційний № НОМЕР_5 , оформлений у вигляді довіреності від 01.12.2012 року. Визнано електронні торги згідно яких ОСОБА_3 за ціною 8800 грн. придбав автомобіль марки HYUNDAI, модель НD 72, 2000 року випуску, номер кузова № НОМЕР_6 , такими, що не відбулись. Скасовано арешт на автомобіль марки HYUNDAI, модель НD 72, 2000 року випуску, номер кузова № НОМЕР_6 , реєстраційний № НОМЕР_5 , накладений постановою приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. від 02.08.2018 року, в рамках проведення виконавчих дій по примусовому виконанню наказу № 916/601/18, виданого Господарським судом Одеської області про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ПАТ «Південний» заборгованості за договором еквайрінгу у розмірі 404 298,90 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 10.02.2021 року апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Південний» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2020 року - задоволено частково. Рішення в частині визнання торгів такими, що не відбулися скасовано. В цій частині ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано електронні торги від 13.05.2019 року, згідно яких ОСОБА_3 за ціною 88 00 грн. придбав автомобіль марки HYUNDAI, модель НD 72, 2000 року випуску, номер кузова № НОМЕР_6 , недійсними. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16.02.2022 року ( номер провадження 61- 3415ск21) касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Південний» задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М., ОСОБА_2 , Сукуренко В.І., третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний», про визнання договору дійсним, скасування арешту та визнання електронних торгів такими, що не відбулись, відмовлено.

Позивач вважає, що гроші які отримані відповідачем, є безпідставно набутим майном в розумінні ст. 1212 ЦК України.

Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 21.09.2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача у судове засідання призначене на 13.04.2023 року не з`явився, повідомлений належним чином, 07.03.2023 року надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву підтримує в повному обсязі та просив суд її задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача ОСОБА_2 про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, 13.04.2023 року надав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив у задоволенні позову відмовити та застосувати строки позовної давності.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 01 грудня 2012 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси в будь-яких установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх організаційної форми та підпорядкованості з питань, які будуть стосуватися експлуатації та розпорядження від імені ОСОБА_2 та в його інтересах (з правом продажу за ціну та на умовах на свій розсуд, міни, страхування, здачі в оренду, позички (передачі в безоплатне користування тощо) належним ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу номер НОМЕР_5 виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 07 грудня 2011 року автомобілем марки HYUNDAI, модель НD 72, 2000 року випуску, тип ТЗ - вантажний бортовий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6 , реєстраційний № НОМЕР_5 , зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 07 грудня 2011 року. Довіреність видана з правом передоручення повноважень третім особам. (а.с. 8)

01 грудня 2012 року ОСОБА_2 , 1984 року народження, отримав від ОСОБА_1 , 1978 р. грошову суму в розмірі 9300 доларів США в рахунок продажу вищевказаного автомобіля, що підтверджується розпискою (а.с. 9)

02 серпня 2018 року приватним виконавцем Долинським М. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56915779 на підставі наказу № 916/601/18, виданого 18 липня 2018 року Господарським судом Одеської області про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Південний» заборгованості за договором еквайрінгу в розмірі 505 298,90 грн та судових витрат в сумі 9 302,18 грн. Постановою від 02 серпня 2018 року приватний виконавець наклав арешт на все майно, що підлягає державній реєстрації та належить боржнику ФОП ОСОБА_2 .

У квітні 2018 року ОСОБА_1 , звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М. М., ОСОБА_2 із позовом про визнання договору дійсним, скасування арешту та визнання електронних торгів такими, що не відбулись.

13 травня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М. М. проведені електронні торги згідно яких ОСОБА_3 за ціною 88000 грн. придбав автомобіль марки HYUNDAI, модель НD 72, 2000 року випуску, тип ТЗ - вантажний бортовий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6 , реєстраційний № НОМЕР_5 , зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 07 грудня 2011 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/6709/19 від 10.01.2020 року позов задоволено, визнано дійсним договір купівлі-продажу, укладений 01.12.2012 року, за яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбав автомобіль марки HYUNDAI, модель НD 72, 2000 року випуску, номер кузова № НОМЕР_6 , реєстраційний № НОМЕР_5 , оформлений у вигляді довіреності від 01.12.2012 року. Визнано електронні торги згідно яких ОСОБА_3 за ціною 8800 грн. придбав автомобіль марки HYUNDAI, модель НD 72, 2000 року випуску, номер кузова № НОМЕР_6 , такими, що не відбулись. Скасовано арешт на автомобіль марки HYUNDAI, модель НD 72, 2000 року випуску, номер кузова № НОМЕР_6 , реєстраційний № НОМЕР_5 , накладений постановою приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. від 02.08.2018 року, в рамках проведення виконавчих дій по примусовому виконанню наказу № 916/601/18, виданого Господарським судом Одеської області про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ПАТ «Південний» заборгованості за договором еквайрінгу у розмірі 404 298,90 грн.(а.с. 10-14)

Постановою Одеського апеляційного суду від 10.02.2021 року апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Південний» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2020 року - задоволено частково. Рішення в частині визнання торгів такими, що не відбулися скасовано. В цій частині ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано електронні торги від 13.05.2019 року, згідно яких ОСОБА_3 за ціною 88 00 грн. придбав автомобіль марки HYUNDAI, модель НD 72, 2000 року випуску, номер кузова № НОМЕР_6 , реєстраційний № НОМЕР_5 (протокол № 405651) недійсними. В іншій частині рішення залишено без змін.(а.с. 15-18)

Постановою Верховного Суду від 16.02.2022 року ( номер провадження 61- 3415ск21) касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Південний» задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М., ОСОБА_2 , Сукуренко В.І., третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний», про визнання договору дійсним, скасування арешту та визнання електронних торгів такими, що не відбулись, відмовлено. (а.с. 19-26)

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, факт передачі ОСОБА_2 оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 та надання довіреності на ім`я останнього від 01.12.2012 року на розпорядження даним автомобілем з правом його перереєстрації, вказує на відсутність перешкод з боку відповідача на проведення належного оформлення транспортного засобу HYUNDAI, модель НD 72, 2000 року випуску, тип ТЗ - вантажний бортовий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6 , реєстраційний № НОМЕР_5 позивачем на себе з 01.12.2012 року.

Наявність розписки від 01.12.2012 року підтверджує факт, щодо передачі ОСОБА_1 та отримання ОСОБА_2 коштів в сумі 9300,00 доларів США за автомобіль HYUNDAI, модель НD 72, 2000 року випуску, тип ТЗ - вантажний бортовий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6 , реєстраційний № НОМЕР_5 .

Ст.1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з цим i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

За положеннями ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного суду України від 07.06.2017 р по справі № 923/1233/15, (ЄДРСРУ № 67288523).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України.

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підстави ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року в справі № 6-88цс13та від 24 вересня 2014 року № 6-122 цс 14 які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Наведене дає можливість визначитись, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Суд наголошує, що правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання.

Так, отримуючи довіреність 01.12.2012 року на керування та розпорядження автомобілем HYUNDAI, модель НD 72, 2000 року випуску, тип ТЗ - вантажний бортовий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6 , реєстраційний № НОМЕР_5 , та передаючи кошти за даний автомобіль ОСОБА_2 розумів або повинен був розуміти, що не набуває право власності на даний транспортний засіб, оскільки реєстрація такого права не відбулась, внаслідок дій які вчинили сторони, реалізуючи свої усні домовленості.

Судом не встановлено будь-яких протиправних дій з боку відповідача, спрямованих на перешкоджання позивачу в оформленні права власності на спірний автомобіль. Отже безпідставності передачі коштів з боку однієї сторони іншій не встановлено, оскільки така передача відбулась добровільно й особа розуміла, що не набула права власності на автомобіль, передаючи кошти за нього. Перешкод в переоформленні на себе права власності на транспортний засіб не мала.

Таким чином, на думку суду, відсутні підстави для виникнення обов`язку відповідача повернути одержані кошти, на підставі ст. 1212 ЦК України.

Щодо клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України - позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 261 ЦК України, - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

01 грудня 2012 року позивач передав, а відповідач прийняв 9300 доларів за автомобіль HYUNDAI, модель НD 72, 2000 року випуску, тип ТЗ - вантажний бортовий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6 , реєстраційний № НОМЕР_5 .

Проте протягом 5-ти років. 8-ми місяців, та 1-го дня до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №56915779, позивачем не було здійснено жодних дій ані щодо реєстрації (перереєстрації) придбаного транспортного засобу, ані будь яких дій щодо захисту своїх прав в судовому порядку.

У своїй заяві Позивач посилається на судову справу №522/6709/19 слухання якої тривали з 2018-го до 2022 року, але жодним чином не зазначає будь-які поважні причини які б заважали позивачу протягом шести років до зазначених подій перереєструвати транспортний засіб відповідно до закону та/або звернутись до суду з відповідним позовом.

Враховуючи викладене, позивачем дійсно пропущено строк позовної давності на звернення до суду з вказаним позовом.

Відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому підстав застосовувати наслідки спливу строку позовної давності у суду немає.

Відповідно до ст. 4 ч. 1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

У ч. 1 ст. 77 ЦПК України зазначено, що належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, що зазначено у ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Згідно із ч. 5 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів є неабгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12,13,76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-282,354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Петренко В. С.