Провадження № 22-ц/801/1235/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 рокуСправа № 127/26199/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Берегового О.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2023 року, постановлене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Жмудь О.О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20.09.2021. Від шлюбу мають сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з відповідачем.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.09.2021 стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_2 зазначає, що змінився його сімейний стан, оскільки він зареєстрував шлюб з іншою жінкою, з якою у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із відповідачем та перебувають на його утриманні. Також, від попереднього шлюбу теперішньої дружини позивача є малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько якої ухиляється від сплати аліментів та має заборгованість станом на 01.11.2022 87 333,00 грн. ОСОБА_5 на даний момент не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці, в зв`язку з чим погіршилось матеріальне становище позивача.

Враховуючи наведене позивач просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.09.2021 із 1/4 на 1/8 частки всіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідач ОСОБА_1 надала відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позову відмовити, Зазначила, що з довідки про доходи позивача вбачається, що його заробітна плата збільшилась, тому відсутні підстави вважати, що матеріальний стан позивача погіршився. Окрім того, позивач не повідомляє, що його дружина ОСОБА_5 придбала квартиру у м. Вінниці під час перебування у шлюбі з позивачем, де вона з позивачем і дітьми проживають, а тому вони забезпечені житлом і не несуть витрат на його оренду, що могло б бути розцінене як погіршення матеріального стану позивача. Позивач повідомляє, що його матеріальний стан погіршився у зв`язку з необхідністю утримувати ОСОБА_6 , дочку від іншого шлюбу своєї другої дружини, яку не утримує її рідний батько. Проте, такі докази не можуть свідчити про погіршення матеріального сану позивача та не є підставою для зменшення аліментів на рідного сина від першого шлюбу з метою утримувати дитину, з якою відсутні родинні зв`язки та обов`язок її утримання. Відповідач має медичну освіту, проте останні понад 5 років лікарем не працювала та здійснює пошук офіційної роботи. Матеріальний стан відповідача погіршився, вона не має роботи, утримувати сина їй допомагають батьки. Для отримання роботи згідно попиту ринку медичних послуг вона має пройти платне навчання.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються згідно судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 17.09.2021. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В якості основного доводу зазначає, що даним рішенням буде порушено права сина на достатній рівень його забезпечення для гармонійного розвитку Суд не взяв до уваги, що в справі відсутні докази того, що дружина позивача перебуває на даний час у декретній відпустці, тобто вона може працювати та отримувати дохід. Позивачем не надано доказів, що на його утриманні перебувають інші особи крім сина від другого шлюбу, і яких він зобов`язаний утримувати відповідно до вимог закону. Тому відсутні підстави вважати, що матеріальний стан позивача погіршився.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20.09.2021( рішення суду). Від шлюбу мають сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з відповідачем.

Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 17.09.2021 стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

11.03.2022 Вінницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , актовий запис № 96, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

У позивача та його дружини ОСОБА_5 народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

З довідки ТОВ «Рекордаті Україна» від 10.11.2022 вбачається, що ОСОБА_2 працює в ТОВ «Рекордаті Україна» на посаді менеджера по роботі з ключовими клієнтами по Західному регіону. За період з 01.01.2022 по 31.10.2022 його сукупний дохід склав 339 352,02 гривень, з них утримано податків 66 173,64 гривень, утримано 85 374, 36 гривень. Сума до виплати: 187 804,02 гривень.

Згідно із довідкою МКП «Управляюча Компанія «Господар Люкс» від 16.01.2023 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Особовий рахунок відкрито на ім`я ОСОБА_8 .

Між сторонами виник спір з приводу зміни розміру стягуваних аліментів на дитину.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

Із системного аналізу наведених правових норм слідує, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, суд має з`ясувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і чи впливає ця зміна на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів на доньку суттєво змінився його сімейний стан (одруження та народження дитини, також, від попереднього шлюбу теперішньої дружини позивача є малолітня дитина, які разом з дружиною перебувають на його утриманні) та погіршилося матеріальне становище, тому є підстави відповідно до вимог ст. 192 СК України для зменшення розміру аліментів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що у зв`язку із укладенням шлюбу та народження сина у позивача змінився сімейний стан, при цьому дружина, яка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що є підставою для зміни зменшення розміру аліментів, зазначеною в законі.

Суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, прийшов вірного висновку про зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану є самостійними підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів за вимогами вказаної правової норми.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у справі з подібними правовідносинами №727/1599/22 у постанові від 14 грудня 2022 року (провадження №61-7814св22).

З огляду на обов`язок батьків утримувати дитину (ст. 180 СК України) позивач повинен надавати утримання як дитині від першого шлюбу, так і від другого, відтак висновки суду першої інстанції про те, що обоє дітей мають рівні права щодо належного рівня життя, достатнього для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, як того вимагає ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", є правильними, а аліменти на сина ОСОБА_3 у визначеному судом розмірі 1/6 від доходу позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, є достатнім.

Позивач надав суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених ним вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, суд виходячи з положень ст. ст. 182, 192 СК України дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та зменшення розміру стягнення аліментів, з цим висновком погоджується і апеляційний суд враховуючи фактичні обставини справи.

Суд правильно звернув увагу, що обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття, покладено на обох батьків. Водночас, вказаний розмір буде забезпечувати справедливий баланс щодо захисту прав неповнолітньої дитини від першого шлюбу та необхідністю матеріального забезпечення позивачем малолітнього сина від другого шлюбу у розмірі, що буде забезпечувати прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, та буде відповідати основним соціальним гарантіям, закріпленим Конституцією України та законами України.

Також апеляційний суд враховує, що батьки мають рівні обов`язки з утримання дітей.

Доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Інші доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції постановлено рішення без всебічного, повного дослідження доказів наданих сторонами - не являються підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду першої інстанції, який у рішенні оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів за 6 місяців (п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України), становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, ст. 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 липня 2023 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

О.Ю. Береговий