печерський районний суд міста києва
29 червня 2023 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Вовк С.В.,
за участі секретаря судових засідань Брачун О.О.,
розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,
Позиція сторін у справі
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю.
Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що у 2011 році між сторонами укладено договір оренди майна, який закінчував свою дію у лютому 2012 року, без пролонгації. Після закінчення дії договору, відповідач жодного разу не звернувся до позивача із вимогою про передання орендованого майна. Позивач володіє та користується майном, а також несе тягар утримання майна протягом 11 років (з моменту закінчення строку дії Договору) та фактично виконує функції власника майна. Керуючись частинами першою та четвертою статті 344 ЦК України, позивач просить визнати за ним право власності на це майно.
Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, представник позивача до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав.
Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2023 року у справі відкрито провадження для розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Фактичні обставини справи
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
07.02.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір оренди майна № 07-02-2011.
Відповідно до пункту 1.1. Договору Орендодавець передає, Орендар приймає в тимчасове оплатне користування, нерухоме майно, яке є об`єктом власності Орендодавця.
Відповідно до пункту 1.2. Договору нерухоме майно, яке передається Орендарю за цим договором - Будинок садибного гину з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 52.44 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно пункту 1.3. Договору Акт прийому-передачі Об`єкту підписується сторонами цього договору та є документом, який свідчить про факт і дату передачі Об`єкту Орендарю, містить інші умови, які Орендодавець та Орендар вважає необхідними для забезпечення своїх майнових прав при використанні орендованого за цим договором Об`єкту.
Згідно із пунктом 3.5. Орендар набуває право па отримання в оренду (фактичну передачу в його тимчасове володіння та користування) Об`єкту з моменту підписання Акту приймання-передачі Сторонами.
07.02.2011 між Позивачем та Відповідачем укладено Акт приймання-передачі.
Згідно із пунктом 15.1. Договору термін дії даного Договору становить з дати його підписання Сторонами та діє до 07.02.2012.
Тобто, Договір було укладено строком на 1 (один) рік та положеннями Договору не передбачено його автоматична пролонгація.
Так, пунктом 15.2. Договору встановлено, що у випадку необхідності з боку Орендаря, за домовленістю Сторін термін дії Договору може бути продовжено, про що Сторони складають відповідний додаток до даного Договору, який є його невід`ємною частиною.
Пунктом 5.4. Договору встановлено, що у випадку відсутності додатку до Договору про продовження дії Договору, який підписано Сторонами та відмови однієї із Сторін від підписання Акту приймання-передачі Об`єкту з оренди, Об`єкт вважається автоматично повернутий на наступний день після закінчення строку дії Договору, який встановлений у пункті 15.1 цього Договору.
Позивач зазначає, що Сторонами не укладено додатку до Договору про продовження дії Договору. Тобто, строк дії Договору закінчився 07.02.2012.
З 07.02.2012 Відповідач жодного разу не звернувся до Позивача із вимогою про передання Будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 52.44 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не з`являвся за адресою вказаного майна, не надсилав листів про врегулювання правовідносин, що склались, на телефонні дзвінки Позивача не відповідав.
Позивач володіє та користується майном, а також несе тягар утримання майна протягом 11 років (з моменту закінчення строку дії Договору) та фактично виконує функції власника майна.
Так, після закінчення строку дії Договору, з 07.02.2012 і по теперішній час Позивач продовжує відкрито користуватися приміщенням, не приховує цього. За весь цей період ні Відповідачка, ніхто інший не пред`являли вимогу про повернення майна.
При цьому, до теперішнього часу право власності на будинок садибного гину з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 52.44 кв.м. зареєстровано не було.
На даний час на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 52.44 кв.м. Позивачем виготовлений технічний паспорт та присвоєна адреса: АДРЕСА_1 .
Позиція суду та оцінка аргументів сторін
За приписами частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на не майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме:
- наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;
- законність об`єкта володіння;
- добросовісність заволодіння чужим майном;
- відкритість володіння;
- безперервність володіння;
- сплив установлених строків володіння;
- відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.
Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Виходячи зі змісту частини першої статті 344 Цивільного кодексу України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), (п. 14 Постанови).

Під час розгляду справи встановлено, що позивач добросовісно отримав спірне майно уклавши з відповідачем договір оренди, на це майно не претендують інші особи, позивач відкрито володіє майном з 07.02.2011 та поводиться з ним так само, як поводився б з ним власник, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність їх задоволення.

За правилами статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 13 420, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 200, 206, 258-259, 263-265, 280-282, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України з безконтактним носієм № НОМЕР_3 , виданий 05.10.2018, орган, що видав: 5928, дійсний до 05.10.2028, реєстраційна номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) право власності за набувальною давністю на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 52.44 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С. В. Вовк