РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2023 року

м. Рівне

Справа № 570/3340/22

Провадження № 22-ц/4815/698/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.,

суддів: Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Мороз А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Рівненська районна державна адміністрація, як правонаступник Виконкому Ровенської районної ради народних депутатів,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Городоцька сільська рада Рівненського району Рівненської області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2023 року, постановлену в складі судді Штогуна О.С., у справі № 570/3340/22,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рівненської районної ради Рівненської області, як правонаступника Виконкому Ровенської районної ради народних депутатів, в якій просить визнати незаконним та скасувати рішення Виконкому Ровенської районної ради народних депутатів №5 від 13 січня 1987 року "Про дозвіл на будівництво індивідуального будинку".

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненської районної державної адміністрації, як правонаступника Виконкому Ровенської районної ради народних депутатів, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Городоцька сільська рада Рівненського району Рівненської області про визнання незаконним та скасування рішення закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказує, що спірні правові відносини є приватноправовими, а висновок суду першої інстанції про їх публічно-правовий характер у справі, що розглядається, є помилковим.

Зазначає, що підставою позову, є зокрема, порушення відповідачем внаслідок прийняття оскаржуваного рішення майнових інтересів позивача, як землекористувача земельних ділянок на яких знаходиться його будинок та господарські споруди.

Покликається на правові позиції Великої Палати Верховного суду викладені в постановах від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17, від 29.05.2019 у справі № 29.05.2019 у справі № 826/15263/18.

У відзиві на апеляційну скаргу Городоцька сільська рада заперечує доводи останньої, просить ухвалу суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам ухвала суду не відповідає.

У статті 124 Конституції України закріплено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи, а стаття 125 Конституції України визначає, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб і суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У постанові від 16 січня 2019 року у справі 815/1121/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання про юрисдикцію суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Убачається, що 13 січня 1987 року Виконавчим комітетом Ровенської районної ради народних депутатів прийнято рішення №5 "Про дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку", яким надано дозвіл ОСОБА_2 проводити будівництво індивідуального житлового будинку на 4 кімнати, житловою площею 68,2 кв.м, господарських будівель для особистого підсобного господарства площею 66,5 кв.м в селі Карпилівка на земельній ділянці площею 0,11 га, виділеній рішенням загальних зборів членів колгоспу (зборів уповноважених наказом дирекції радгоспу) ім. ХХІІ з`їзду КПРС №16 від 13 жовтня 1986 року.

Позивач посилаючись на те, що у вказаному рішенні невірно зазначено площу земельної ділянки 0,11 га замість 0,6 га просить його скасувати, як незаконне.

Разом з тим, збільшивши позовні вимоги просить суд визнати недійсним рішення Городоцької сільської ради № 1299 від 16 жовтня 2015 року Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, яким надано ОСОБА_2 дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Карпилівка.

Вказує, що приймаючи оскаржуване рішення Городоцькою сільською радою не враховано, що заявник на момент звернення не набув статус власника на житловий будинок, будівлю або споруду. А тому, вищевказане рішення суперечить положенням ст. 120 ЗК України, оскільки перехід права власності на земельну ділянку за наявності на ній будівельних матеріалів заборонений.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та закриваючи провадження у цій справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції вказав, що в даному випадку має місце публічний, а не приватно правовий спір, оскільки оспорюється дія суб`єкта владних повноважень.

Однак, судова колегія не погоджується із таким висновком суду, адже захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилами частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Відповідно до висновків Верховного Суду, що викладені в постанові від 17.02.2021 у справі №420/288/20, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

Встановлено, що позивач оспорює рішення Городоцької сільської ради № 1299 від 16 жовтня 2015 року Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки та рішення Виконкому Ровенської районної ради народних депутатів № 5 від 13 січня 1987 року Про дозвіл на будівництво індивидіального будинку.

Також, позивач ОСОБА_1 не знаходиться з відповідачем Рівненською районною державною адміністрацією, як правонаступником Виконкому Ровенської районної ради народних депутатів та третьою особою ОСОБА_2 у відносинах, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а правові наслідки, до яких може призвести задоволення позову, виникають для третьої особи в справі особи, яка здійснює будівництво, оскільки вона набула право на виконання будівельних робіт та приступила до них.

Також позивач не є учасником публічно-правових відносин, що склались між відповідачем та третьою особою. Позовні вимоги про скасування права третьої особи на виконання будівельних робіт можуть бути розглянуті при вирішенні цивільним судом питання щодо їх законності та наявності у зв`язку з цим порушень прав позивача.

Отже, зазначений спір не є публічно-правовим спором щодо управлінських дій суб`єкта владних повноважень, які були спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав ОСОБА_1 . Такий спір є спором про цивільне право, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного й адміністративного права.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 522/2429/21.

А тому доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є такими, що заслуговують на увагу.

Зважаючи на вищевикладене, судова колегія прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає до скасування, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 липня 2023 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.