Ухвала

13 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 345/2949/22

провадження № 61-5146ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача начальник відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради Топоров Анатолій Вікторович, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради (надалі - відділ ДАБК Калуської міської ради), в якому просив стягнути з відповідача 63 000 грн заподіяної моральної шкоди.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 26 грудня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу ДАБК Калуської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - начальник відділу ДАБК Калуської міської ради Топоров А. В., про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій, відмовлено.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 березня 2023 року рішення Калуського міськрайонного суду від 26 грудня 2022 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до відділу ДАБК Калуської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - начальник відділу ДАБК Калуської міської ради Топоров А. В., про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій, задоволено частково.

Стягнуто з відділу ДАБК Калуської міської ради на користь ОСОБА_1 5 000 грн моральної шкоди.

03 квітня 2023 року відділ ДАБК Калуської міської ради засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 березня 2023 року та залишити в силі рішення Калуського міськрайонного суду від 26 грудня 2022 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 63 000 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 х 100 = 268 400 грн). Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, так і для висновку про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявники не продемонстрували наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача начальник відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради Топоров Анатолій Вікторович, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов