Справа №642/662/23
Провадження №2/642/219/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року Ленінський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Грінчук О.П.,

за участю секретаря Шрамко Н.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання зняття арешту з майна,

встановив:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила суд зобов`язати відповідача зняти арешт, накладений на частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 9105651 від 30.09.2009, реєстратор Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови Ленінського ВДВС ХМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, №15-508/09 від 30.09.2009, власник ОСОБА_2 . В обґрунтування позову вказала, що ОСОБА_2 є її батьком, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилась спадщина на частину зазначеної квартири. Однак, як повідомила приватний нотаріус ХМНО Мороз Г.І., на спадкове майно накладено арешт. Позивач звернулась до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про зняття арешту з майна, проте, їй було відмовлено. З відповіді відповідача вбачається, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_1 , за №9105651 від 30.09.2009 на підставі постанови про арешт боржника №15-508/09 від 30.09.2009, винесеної Ленінським ВДВС ХМУЮ. Однак, з Автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається, що надати жодної інформації щодо виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно боржника №9105651 від 30.09.2009 не вбачається можливим, так як в системі відсутня жодна інформації щодо цього виконавчого провадження. Крім того, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, становить 3 роки. Тому на даний час оригінали виконавчого провадження знищені та в архіві Відділу не зберігаються. Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 14.02.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов з моменту отримання копії такої ухвали та позову з додатками.

Копію ухвали суду від 14.02.2023 та позовної заяви з додатками отримано відповідачем 22.02.2023, правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався.

Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України, до суду не надходило.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами..

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 17.05.2005 № НОМЕР_1 , довідкою про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна від 03.11.2022. (а.с. 11, 13-14)

Позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 . (а.с. 10)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що надано копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 . (а.с. 9)

За заявою ОСОБА_1 відкрито спадкову справу №69799965 щодо майна, належного помрелому ОСОБА_2 (а.с. 12)

Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 10.02.2023, на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , накладено арешт за реєстраційним номером 9105651 від 30.09.2009 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 15-508/09 від 30.09.2009, обтяжувач Ленінський ВДВС ХМУЮ. (а.с. 19).

З відповіді головного державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисакова Є. від 31.01.2023 встановлено, що в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутня будь-яка інформація щодо виконавчого провадження, в рамках якого було накладено зазначений арешт на майно ОСОБА_2 №9105651 від 30.09.2009. Крім того, на даний час оригінали виконавчого провадження знищені та в архіві Відділу не зберігаються. (а.с. 17).

Постановою приватного нотаріуса ХМНО Мороз Г.І. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 через наявну постанову про арешт майна ОСОБА_2 , виданої Ленінським ВДВС ХМУЮ №15-508/09 від 30.09.2009. (а.с. 18)

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлені правила зняття арешту у виконавчому провадженні.

Так, арешт може бути знятий як виконавцем, так і судом.

В позовній вимозі ОСОБА_6 просила суд саме зобов`язати Холодногірсько-Новобаварський ВДВС у м. Харкові СМУ Міністерства юстиції зняти арешт.

Частинами 4, 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Положеннями ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Відтак, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила суд саме зобов`язати Холодногірсько-Новобаварський ВДВС у м. Харкові СМУ Міністерства юстиції зняти арешт з майна.

Як вбачається з матеріалів справи, в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні відомості про виконавче провадження, в рамках якого був накладений арешт на частину квартири померлого ОСОБА_2 . При цьому, в архіві відділу виконавчої служби таке виконавче провадження також відсутнє. (а.с. 17)

Враховуючи викладене, у виконавця відсутні повноваження на зняття арешту з майна у виконавчому провадженні, яке відсутнє.

Крім того, суд також не може зобов`язати виконавця зняти арешт з майна у виконавчому провадженні, яке відсутнє.

При цьому, законом передбачений інший спосіб захисту, а саме зняття арешту з майна.

Положеннями ч.1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту.

Також ч.5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Однак, позивач не звертається до суду з позовом про зняття арешту, а вимагає зобов`язати державного виконавця зняти такий арешт у виконавчому провадженні, яке відсутнє, що не передбачено чинним законодавством.

Таким чином, позовна вимога позивача не відповідає вимогам закону, позивач обрала невірний спосіб захисту.

Згідно п.3 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014 вказано, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Враховуючи викладене, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, ст.ст. 40, 59 ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ) до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, м. Харків, вул. Москалівська, 58) про зобов`язання зняття арешту з майна - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня його проголошення.

Головуючий: