печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Чепляка А. С.

справа №757/29295/22-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач 1: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій»

відповідач 2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»

третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про визнання відсутності права вимоги та зобов?язання вчинити певні дії, -

представник позивача - адвокат Бабенко С. С.

представник відповідача 1 - адвокат Наконечна А. В.

представник третьої особи - адвокат Тузова В. О.

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати відсутність права вимоги стягнення заборгованості у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон») з ОСОБА_1 за договором №2261; зобов?язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (далі - ТОВ «Українське бюро кредитних історій») виключити із кредитної історії ОСОБА_1 інформацію про наявність заборгованості за договором №2261 (SAMDN7509) надану Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») та внести інформацію про закриття кредитного договору №2261 (SAMDN7509), стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 10.06.2022 року він звернувся до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» щодо отримання інформації про його кредитну історію. Відповідно до інформації, наведеної у виписці, поточна заборгованість за кредитним договором №2261 (SAMDN7509) перед АТ КБ «ПриватБанк» складає 2 960, 81 грн.

Вказує, що після отримання зазначеної інформації ОСОБА_1 звернувся до телефонного центру підтримки клієнтів АТ КБ «ПриватБанк», де оператор повідомив, що заборгованість позивача була переуступлена ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон».

3 метою отримання належної та достовірної інформації про актуального кредитора позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із запитом, у відповідь на який позивач отримав лист №20.1.0.0.0/7-220804/12230, де АТ КБ «ПриватБанк» зазначив наступне: «У 2014 році між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» укладено договір відступлення права вимоги, на підставі якого ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» набуло права вимоги за договором SAMDN7509, який було укладено між Банком та ОСОБА_1 ».

Також зазначає, що позивач та його представник зверталися до ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» з метою виконання зобов?язання за договором №2261 (SAMDN7509), однак ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» відсутній за адресою реєстрації, контактні засоби зв?язку, на сайті ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» втратили свою актуальність, а саме за номером телефону, який ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» вказав у себе на сайті не здійснюється прийом вхідних дзвінків, у позивача існують всі підстави, що кредитор, тобто ТОВ Фінансова компанія «Фінілон», ухиляється від прийняття виконання позивачем зобов?язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором №2261.

Тому, 12.09.2022 року позивач сплатив на користь ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича грошові кошти у розмірі 2 960,81 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 та квитанцією №8 від 14.09.2022 року.

20.09.2022 року представник позивача звернувся до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» із заявою, у якій просив виключити інформацію стосовно ОСОБА_1 із реєстру ТОВ «Українське бюро кредитних історій» як про боржника за договором №2261 (SAMDN7509) y зв`язку із погашенням заборгованості.

Також, вказує, що між позивачем та ТОВ Фінансова компанія «Фінілон», на момент звернення до суду із даною позовною заявою, відсутній будь-який спір з приводу стягнення заборгованості за договором №2261, останній не звертався до позивача щодо стягнення вказаної заборгованості, а також позивачем було вчинено всіх можливих дій щодо погашення заборгованості, однак ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» ухиляється від прийняття виконання позивачем зобов?язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором №2261.

Вважає, що оскільки ТОВ «Українське бюро кредитних історій» не виключило інформацію стосовно ОСОБА_1 із реєстру ТОВ «Українське бюро кредитних історій» як про боржника за договором №2261 (SAMDN7509) y зв`язку із погашенням заборгованості, а наявність вказаної інформації порушує права позивача, існує необхідність у визнанні відсутності права вимоги стягнення заборгованості та виключення інформації про заборгованість із реєстру Українського бюро кредитних історій, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.10.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву, та встановлено третій особі строк на подання пояснень щодо позову протягом десяти днів із дня отримання ухвали про відкриття провадження.

Копію ухвали від 27.10.2022 року було направлено на адреси сторін. Крім того, відповідачам та третім особам направлено копію позовної заяви з додатками. Також копію ухвали було направлено на зазначені адреси електронної пошти сторін.

До суду повернувся лист з копією ухвали, направлений на адресу позивача, із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу відповідача 1, останній отримав копію ухвали та копію позовної заяви - 24.11.2022 року.

Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу відповідача 2, останній отримав копію ухвали та копію позовної заяви - 30.11.2022 року.

Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу третьої особи, остання отримала копію ухвали та копію позовної заяви - 29.11.2022 року.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

За ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи.

Відповідач 2 правом подати відзив на позов не скористався.

30.12.2022 року від відповідача 1 надійшли письмові пояснення, у яких зазначає, що відповідно до викладених в позові обставин та наданих документів, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №SAMDN7509. У 2014 році ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» укладено договір відступлення права вимоги, на підставі якого ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» набуло права вимоги за договором SAMDN7509. Отже, новим кредитором за укладеним ОСОБА_2 договором №SAMDN7509 є ТОВ «ФК «Фінілон». Отже, інформація, яка міститься в кредитній історії ОСОБА_1 відповідає дійсності та є такою, що не підлягає видаленню.

06.01.2023 року від третьої особи надійшли пояснення щодо позову, у яких зазначено, що 18.11.2014 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір відступлення права вимоги, на підставі якого передало ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», а ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» прийняло права грошової вимоги у тому числі, і до ОСОБА_1 за кредитним договором №SAMDN7509, залишок заборгованості за яким складав на момент укладання договору відступлення права вимоги - 4 208, 33 грн. Тож, до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов?язанні в обсязі, який існував на момент переходу цих прав, а саме у розмірі 4 208, 33 грн. Зазначає, що позивач помилково вважає та зазначає, що сума його заборгованості перед кредитором за договором №SAMDN7509 складає 2 960, 81 грн, ототожнюючи такий розмір боргу з сумою поточної заборгованості (вказана у роздруківці від 10.06.2022 року «Кредитна історія УБКІ») станом на 28.02.2014 року (дата останнього оновлення відповідно до даних УБКІ). 3 урахуванням того, що видача кредитних коштів передбачає щомісячне нарахування відсотків на розмір як поточної, так і простроченої заборгованості боржника, відповідно, сума боргу позивача за кредитним договором №SAMDN7509 перед новим Кредитором не може складати розмір менший а ніж той, який був проданий Банком ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» та така сума щонайменше може скласти розмір 4 208, 33 грн.

24.02.2023 року від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме квитанції про сплату на користь ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича грошових коштів у розмірі 1 247, 52 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 18.11.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» укладено договір відступлення права вимоги, на підставі якого ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» набуло права вимоги за договором SAMDN7509, який було укладено між Банком та ОСОБА_1 , залишок заборгованості за яким складав на момент укладання договору відступлення права вимоги - 4 208, 33 грн, а саме: 3 018, 07 грн - тіло крелиту, 1 015, 05 грн - неустойка, 175, 21 рн - відстотки комісії.

16.06.2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бабенко С. С. звернувся до ОВ «Фінансова компанія «Фінілон» із адвокатським запитом, в тому числі щодо погашення заборгованості за договором SAMDN7509.

Оскільки ТОВ Фінансова компанія «Фінілон», ухиляється від прийняття виконання позивачем зобов?язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором №2261 (SAMDN7509), 12.09.2022 року ОСОБА_1 сплатив на користь ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича грошові кошти у розмірі 2 960,81 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 та квитанцією №8 від 14.09.2022 року.

20.09.2022 року представник позивача звернувся до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» із заявою, у якій просив виключити інформацію стосовно ОСОБА_1 із реєстру ТОВ «Українське бюро кредитних історій» як про боржника за договором №2261 (SAMDN7509) y зв`язку із погашенням заборгованості.

16.02.2023 року ОСОБА_1 сплатив на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» для погашення заборгованості за кредитним договором №2261 (SAMDN7509) через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича грошові кошти у розмірі 1 247, 52 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 та квитанцією №10 від 17.02.2023 року.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов?язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків то інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайновоі) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влоди, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, іхніх посодових і службових осіб.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 1049 ЦК України визначено, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 603 ЦК України у разі заміни кредитора зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент одержання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора, і строк вимоги настав до його одержання або цей строк не встановлений чи визначений моментом пред`явлення вимоги. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент пред`явлення боржникові вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Частиною 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених ч. 4 ст. 545 цього Кодексу.

Тлумачення частини першої статті 613 ЦК України свідчить, що прострочення кредитора полягає або в безпідставній відмові від прийняття належного виконання, або в невиконанні кредиторських обов`язків, або в інших діях чи бездіяльності з боку кредитора, які не дозволяють боржнику виконати зобов`язання належним чином. Якщо прострочення боржника - це прострочення у виконанні зобов`язання, то прострочення кредитора - це прострочення у прийнятті виконання зобов`язання.

Згідно частини четвертої статті 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

У постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 554/2542/16-ц (провадження № 61-1207св18) зроблений висновок по застосуванню частини першої статті 613 ЦК України та вказано, що прострочення кредитора полягає або в безпідставній відмові від прийняття належного виконання, або в невиконанні кредиторських обов`язків, або в інших діях чи бездіяльності з боку кредитора, які не дозволяють боржнику виконати зобов`язання належним чином. Якщо прострочення боржника - це прострочення в виконанні зобов`язання, то прострочення кредитора - це прострочення в прийнятті виконання зобов`язання.

У разі відсутності кредитора в місці виконання зобов`язання або ухилення ним від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з його боку боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса, нотаріальної контори (пункти 1, 2 частини першої статті 537 ЦК України).

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №369/9787/15-ц (провадження № 61-21883св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі №338/75/16-ц (провадження № 61-5853св18).

Так, суд приходить до висновку, що оскільки що позивач та його представник зверталися до ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» з метою виконання зобов?язання за договором №2261 (SAMDN7509), однак останній ухиляється від прийняття виконання позивачем зобов?язання щодо плати заборгованості за кредитним договором №2261, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» вважається таким, що прострочив зобов?язання.

Також, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, заборгованість за договором №2261 (SAMDN7509) станом на момент переходу цих прав вимоги за вказаним договором до ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» становила 4 208, 33 грн. При цьому, ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» не надано суду будь-яких інших розрахунків вказаної заборгованості, тому суд вважає за можливе взяти за основу вказаний розрахунок заборгованості.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що позивачем сплачено на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» для погашення заборгованості за кредитним договором №2261 (SAMDN7509) через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича грошові кошти у розмірі 4 208, 33 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1, квитанцією №8 від 14.09.2022 року, квитанцією №0.0..1 та квитанцією №10 від 17.02.2023 року, суд приходить до висновку про виконання позивачем свого зобов?язання перед ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», а отже про визнання відсутності права вимоги стягнення заборгованості у зв?язку із виконанням зобов?язання.

Щодо зобов?язання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» виключити із кредитної історії ОСОБА_1 інформацію про наявність заборгованості за договором №2261 (SAMDN7509) та внести інформацію про закриття вказаного кредитного договору, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» бюро кредитних історій (далі - Бюро) - юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» визначено, що джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону; відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» кредитна історія містить таку інформацію відомості про грошове зобов`язання суб`єкта кредитної історії: а) відомості про кредитний правочин та зміни до нього (номер і дата укладання правочину, сторони, вид правочину); б) сума зобов`язання за укладеним кредитним правочином; в) вид валюти зобов`язання; г) строк і порядок виконання кредитного правочину; ґ) відомості про розмір погашеної суми та остаточну суму зобов`язання за кредитним правочином; д) дата виникнення прострочення зобов`язання за кредитним правочином, його розмір і стадія погашення; е) відомості про припинення кредитного правочину та спосіб його припинення (у тому числі за згодою сторін, у судовому порядку, гарантом тощо); є) відомості про визнання кредитного правочину недійсним і підстави такого визнання.

Частиною 11 ст. 13 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» визначено, що суб`єкт кредитної історії має право оскаржити в судовому порядку дії Бюро або Користувача, які порушують його права.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» Бюро вилучає з кредитної історії:

1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними;

2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього;

3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії.

3 урахуванням наведеного вище, а також того, що позовна вимога про зобов`язання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» виключити з кредитної історії позивача інформацію за договором №2261, надану АТ КБ «ПриватБанк» є похідною від вимоги про визнання відсутності права вимоги стягнення заборгованості у ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» з позивача, то вказана вимога у зв?язку із задоволенням основної вимоги підлягає задоволенню.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правовою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

В силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з тим, позивачем не підтверджено факт оплати витрат на професійну правову допомогу, так як до матеріалів справи не долучено акт виконаних робіт, розрахунок витрат, квитанцію про оплату послуг адвоката, прибутковий касовий ордер, тощо. А отже, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правову допомогу не підлягають відшкодуванню.

У зв?язку із задоволенням позову судовий збір підлягає стягненню із відповідачів на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 6, 15, 16, 207, 526, 527, 537, 598, 599, 603, 612, 613, 626, 628, 638, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 5, 7, 10, 13 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» , ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 137, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про визнання відсутності права вимоги та зобов?язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати відсутність права вимоги стягнення заборгованості у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» з ОСОБА_1 за договором №2261 (SAMDN7509).

Зобов?язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» виключити із кредитної історії ОСОБА_1 інформацію про наявність заборгованості за договором №2261 (SAMDN7509) надану Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») та внести інформацію про закриття кредитного договору №2261 (SAMDN7509).

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», адреса: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001, .

Відповідач 2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», адреса: вул. Січеславська Набережна, 29-А, м. Дніпро, 49000, .

Третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», адреса: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001, .

Суддя Г.О.Матійчук