СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/103/22

пр. № 2/759/513/23

21 лютого 2023 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - П`ятничук І.В.,

за участю секретаря - Марус А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 04.01.2022 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про захист прав споживачів, яким з врахуванням заяви про зміну предмету позову просить визнати недійсним з моменту його вчинення односторонній правочин про зарахування зустрічних вимог, заяви про перекредитування/зарахування від 18.11.2019 року до договору № 18.11.2019- від 18.11.2019 року, стягнути з ТОВ «Споживчий кредит» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 3758,08 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн.

В обґрунтування позову зазначив, 04.09.2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ним було укладено письмовий кредитний договір « 04.09.2019-100004915 відповідно до якого кредитор зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором. 06.09.2019 року відповідачем було надано позивачу кредит у розмірі 5000,00 грн. що підтверджується касовим ордером № 3403 від 04.09.2019 року.

23.09.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено електронний кредитний договір № 23.09.2019-010001087 за допомогою одноразового ідентифікатора Z2855, яким підписана заява, яка є невід`ємною частиною публічної пропозиції про укладення кредитного договору. Відповідно до якого попередній договір доповнений пунктом 2.2 за яким відповідач має право не надавати кредит у розмірі 5000,00 грн. якщо у позичальника наявна заборгованість перед кредитором із раніше укладеними сторонами договору. Зазначив, що було змінено п. 6.2, 8.1 та інші умови договору. Крім того, зазначив, що відповідач так і не видав кредит.

Зазначив, що відповідач 23.09.2019 року повторно використав одноразовий ідентифікатор Z2855, самовільно вніс зміни в укладений договір № 23.09.2019-010001087, неправомірно зарахував вимогу про видачу суми кредиту у розмірі 5000,00 грн. за кредитним договором № 23.09.2019-010001087, в рахунок не погашеного кредиту за кредитним договором № 04.09.2019-100004915 від 04.09.2019 року, шляхом складання тексту під назвою «Заява про перекредитування/зарахування від 23.09.2019 року» яку позивач не підписував.

Крім того, зазначив, що 23.09.2019 року ним було перераховано 2168,00 грн. по договору від 04.09.2019 року.

23.10.2019 року між ним на відповідачем було укладено електронний кредитний договір за допомогою одноразового ідентифікатора 6D253 акцептована оферта та власноручно підписана заява.

В той самий день 23.10.2019 року відповідач знову не надав кредит та повторно використав одноразовий ідентифікатор 6D253 самовільно вніс зміни в укладений договір № 23.10.2019-010000792, неправомірно зарахував вимогу про видачу суми кредиту у розмірі 5000,00 грн. за кредитним договором № 23.10.2019-010000792 в рахунок не виданого кредиту за договором № 23.10.2019-010000792.

Крім того, зазначив, що 18.11.2019 року між ним та відповідачем було укладено акцептований електронний кредитний договір (оферта) за допомогою одноразового ідентифікатора V5396 та власноручно підписана заява на отримання кредиту, який відповідач відмовився надати.

Окрім того, зазначив, що відповідач повторно використав одноразовий ідентифікатор V5396 та самовільно вніс зміни у підписаний договір та неправомірно зарахував вимогу про видачу суми кредиту у розмірі 5000,00 грн. за кредитним договором № 18.11.2019- в рахунок не виданого кредиту за договором № 23.00792 від 23.10.2019 року та склав текст під назвою «Заява про перекредитування/зарахування 18.11.2019 р.» яку він не підписував. Вказав, що він перерахував відповідачу 2936,00 грн.

Зазначив, що відповідач так і не надав фінансовий кредит у розмірі 5000,00 грн. строком на 14 календарних днів за договором № 18.11.2019- від 18.11.2019 року.

Крім того, вказав, що ним 14.12.2019 року було перераховано відповідачу кошти у розмірі 2936,00 грн. за договором № 18.11.2019- на картку ТОВ «Споживчий центр», однак відповідач до теперішнього часу так і не сплатив йому заборгованість.

На підставі викладеного просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 10.01.2022 року було відкрито провадження у вказаній справі.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява, якою просить розгляд справи провести без участі позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 09.02.2022 року подав до суду відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, що 04.09.2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 04.09.2019-100004915 відповідно до якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 5000,00 грн., строком на 14 календарних днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1400,00 грн., що становить 28,00 % в процентному значенні (а.с. 51-52).

Факт виконання відповідачем умов кредитного договору № 04.09.2019-100004915 підтверджується видатковим касовим ордером від 04.09.2019 року ( а.с. 53).

23.09.2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 23.09.2019-010001087 з аналогічними умовами як в попередньому договорі.

За заявою позичальника про перекредитування/зарахування однорідних вимог, вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 5000,00 грн. за кредитним договором № 23.09.2019-010001087 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 5000,00 грн за кредитним договором № 04.09.2019-100004915 від 04.09.2019 року.

23.10.2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 23.10.2019-010000792 з аналогічними умовами як в попередньому договорі.

За заявою позивальника про перекредитування/зарахування від 23.10.2019 року сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 5000,00 грн. за кредитним договором № 23.10.2019-010000792 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 5000,00 грн. за кредитним договором № 23.09.2019-010001087 від 23.09.2019 року.

18.11.2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 18.11.2019- з аналогічними умовами як в попередньому договорі.

За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 18.11.2019 року сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог.

Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 5000,00 грн. за кредитним договором № 18.11.2019- було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 5000,00 грн. за кредитним договором № 23.10.2019 року.

14.12.2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 14.12.2019-010000196 з аналогічними умовами як в попередньому договорі.

За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 14.12.2019 року сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог.

Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 5000,00 грн. за кредитним договором № 14.12.2019-010000196 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 5000,00 грн. за кредитним договором № 18.11.2019- від 18.11.2019 року.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до норм статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із положеннями статей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Кредитний договір між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено в письмовій формі за допомогою електронного засобу зв`язку, який підписано сторонами з використанням одноразового ідентифікатора.

Згідно із приписами частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, станом на день укладення кредитного договору і чинній на даний час), зазначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

До відносин споживчого кредитування Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частин першої-другої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Положеннями частини другої статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 5Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення даної норми Закону, правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до частини першої статті 7Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до пункту 4.6.1 кредитного договору від 04.09.2019 року позичальник повністю усвідомлює значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням.

Відповідно до п. 4.6.2. кредитного договору від 04.09.2019 року позичальник повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе усі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд з`ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, і настання певних юридичних наслідків.

Суд враховує, що однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду відсутні правові підстави для втручання у договірні правовідносини, і відсутні підстави для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року в справі № 6-94цс13).

За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог частини шостої статті81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що останнім не було підписано одноразовим ідентифікатором заяву про перекредитування/зарахування до електронного кредитного договору № 18.11.2019- від 18.11.2019 року.

Всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від власної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань.

На основі повного та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсним з моменту його вчинення одностороннього правочину про зарахування зустрічних вимог, заяви про перекредитування/зарахування від 18.11.2019 року до договору № 18.11.2019- від 18.11.2019 року, не підлягає задоволенню.

Крім того, позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 3758,08 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки вказані кошти були зараховані в суму боргу за кредитним договором № 14.12.2019-010000196 від 14.12.2019 року відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2021 року по справі № 759/19705/21.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, оскільки у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про захист прав споживачів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.В. П`ятничук