Провадження № 22-ц/812/694/23 Головуючий суду першої інстанції Максютенко О.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2023 року м. Миколаїв Справа № 484/1439/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Калашник А.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Максютенко О.А., в залі судового засідання в м. Первомайськ, повний тест якого складено 05 травня 2023 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину на період навчання,

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину на період навчання.

Доводи позову обґрунтовував тим, що він є сином ОСОБА_1

04 лютого 2023 року він змінив своє прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 .

На даний час він є повнолітнім та навчається в Національному університеті «Одеська Політехніка» на другому курсі освітнього ступеня: бакалавр, денної форми навчання. Проходе навчання за державним замовленням.

Оскільки він навчається на денній формі навчання, то не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. У зв`язку з навчанням він проживає в гуртожитку у м. Одеса, тому йому необхідні кошти для оплати за проживання. Вартість проживання у гуртожитку з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2023 року складає 5 200 грн. Крім того кошти потрібні на проїзд до місця навчання, одяг, харчування, підручники тощо.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти у зв`язку з продовженням ним навчання у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ним 23 років.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 квітня 2023 року та додатковим рішенням від 15 травня 2023 року позов задоволено.

Стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 14 березня 2023 року і до закінчення навчання ОСОБА_2 , але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що батько повнолітньої дитини ОСОБА_1 є працездатним, проходить службу в ЗСУ в/ч НОМЕР_1 , отримує заробітну плату. Посилання останнього на те, що на його утримання знаходяться батьки пенсіонери та неповнолітній син та дружина, він має кредитні зобов`язання не звільняє відповідача від обов`язку утримувати повнолітнього сина на період навчання. Батьки пенсіонери відповідача отримують пенсію, а в справі відсутні докази, що дружина відповідача є непрацездатною та знаходиться на його утриманні.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/10 частки усіх видів заробітку (доходу), але не більш ніж до досягнення позивачем 23 років.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він як батько ОСОБА_2 повинен згідно чинного законодавства, сплачувати аліменти на період його навчання, але він визнає суму стягнення у розмірі 1/10 частки всіх своїх доходів.

Син навчається у вищому навчальному закладі, форма навчання денна, за рахунок державного бюджету та отримує стипендію, яка у 2023 році складає 2 000 грн, що повинно бути враховано при стягненні аліментів.

Судом не взята до уваги допомога, яка надається позивачу його матір`ю, яка теж повинна надавати матеріальну допомогу та утримувати повнолітнього сина.

Скаржник має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В сім`ї працює тільки він, що також потрібно урахувати при винесенні рішення про стягнення аліментів. З 1 лютого 2023 року, згідно внесених змін до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року, скаржник як військовослужбовець Збройних Сил України, перебуваючи в пункті постійної дислокації своєї військової частини, крім грошового забезпечення (заробітної плати), не отримує додаткової щомісячної виплати 30 000/100 000 грн.

Нинішня дружина скаржника ОСОБА_6 оформлена як фізична особа підприємець, але фактично доходів на протязі 2022-2023 року вона не має.

Батьки ОСОБА_1 похилого віку, пенсіонери, які отримують мізерну пенсію у розмірі 3 343.32 грн та 3 713.02 грн в місяць. Мати має численні захворювання, у зв`язку з чим він постійно надає батькам значну допомогу на лікування та інші побутові потреби.

Згідно договору про припинення права на аліменти на дитину від 16 квітня 2019 року, він передав на користь свого сина ОСОБА_5 належну йому частку квартири АДРЕСА_1 .

На день слухання справи, відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим апеляційний суд на підставі приписів частини 2 статті 372 ЦПК України розглянув справу без участі учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є батьком повнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 24 липня 2004 року.

04 лютого 2023 року позивач ОСОБА_5 змінив своє прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », відповідно до свідоцтва про зміну прізвища серія НОМЕР_3 від 04 лютого 2023 року.

З довідки № 234 від 17 лютого 2023 року вбачається, що ОСОБА_5 є студентом другого курсу Національного університету «Одеська Політехніка», денна форма навчання на бюджетній основі. Термін навчання до 30 червня 2025 року.

Згідно довідки від 01 лютого 2023 року №-01/34- позивач проживає в гуртожитку № 4 м. Одеса на підставі договору № 26 на платній основі від 01 вересня 2022 року. Вартість проживання у гуртожитку з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2023 року складає 5 200 грн.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. В той же час утримання дитини складається не лише з наведених витрат, які за своєю суттю є нерегулярними та направленими на задоволення конкретно визначених потреб дитини. В той же час поряд з такими витратами батьки мають забезпечувати можливість задоволення постійних, повсякденних потреб дитини, що пов`язані (але не вичерпуються) необхідністю забезпечення її харчування, проживання, придбання одягу, тощо.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

При вирішенні спору суд першої інстанції належним чином встановив, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. З висновком суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду вважаючи присуджений до стягнення розмір аліментів обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам дитини.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з розміром аліментів, тобто з присудженою до стягнення 1/6 часткою заробітку на сплату аліментів повнолітнього сина. При цьому останній незгоду обґрунтовує тим, що судом не враховано, що відповідач має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сім`ї працює тільки він, при цьому не отримує додаткової щомісячні виплати військовослужбовця, нинішня дружина не отримує доходів як ФОП.

Між тим, колегія суддів вважає, що наявність у батька на утриманні малолітньої дитини не може впливати на обов`язок батька сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, так і не може бути підставою для надання переваги одній дитині перед іншою.

Щодо утримання дружини, яка не отримує доходи, то ці обставини за наведеними нормами права також не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки дружина є працездатною особою та не вважається такою, що перебуває на утриманні відповідача.

З тих же підстав колегія суддів не погоджується з тим, що на утриманні відповідача перебувають його батька, відповідач не надавав доказів, що він є єдиною дитиною у батьків, на утриманні якої вони перебувають, між тим, як встановлено судом батьки відповідача отримують відповідну пенсію, а допомагати батькам це обов`язок кожної дитини. Водночас такі обставини не впливають на обов`язок батьків сплачувати аліменти на дитину, що продовжує навчання.

Також є безпідставними аргументи апеляційної скарги про те, що в рахунок сплати аліментів відповідач передав на користь свого сина ОСОБА_5 частку квартири АДРЕСА_1 , що належала йому на праві власності, оскільки ці правовідносини були, пов`язані зі сплатою аліментів на неповнолітню дитину та не охоплювались аліментами на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Отже зазначена позиція відповідача не може бути прийнята колегією суддів апеляційного суду з огляду на її необґрунтованість. Зокрема, чине законодавство передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів в даній справі суд першої інстанції врахував вік дитини, її потреби на повсякденне життя і навчання та можливості батьків сплачувати кошти на її утримання доки триває процес навчання. Перевірений отримуваний дохід батька, який має постійний характер. Присуджені аліменти мають загальний характер, забезпечують щоденне задоволення життєвих потреб сина і залежать від всіх факторів, наявних навколо дитини, яка потребує матеріальної допомоги, оскільки отримання стипендії у розмірі 2 000 грн, на що посилається відповідач, не може покривати всі витрати пов`язані з навчанням, зокрема, оплата гуртожитку, переїзди з місця проживання до учбового закладу, повсякденні витрати, пов`язані з організацією життєдіяльності та учбового процесу.

Окрім наведеного, колегія судів апеляційного суду зважає й на те, що відповідач фактично погоджується як з обов`язком сплати аліментів, так і з часом, з якого вони повинні стягуватися, оспорюючи фактично лише їх розмір. При цьому жодного доказу, який би доводив його позицію щодо невідповідності (завищення) встановленого при вирішенні справи розміру таких аліментів, до суду не представлено, відтак така позиція залишилася недоведеною й не може бути прийнята судом. Не вбачає апеляційний суд й невідповідності визначеного судом першої інстанції розміру аліментів вимогам законодавства України. Отже, визначений розмір аліментів відповідає потребам повнолітнього ОСОБА_2 у допомозі батька та можливостям останнього надавати таку допомогу.

Враховуючи вищевказані обставини, зважаючи на принцип розумності та справедливості, апеляційний суд вважає визначений судом першої інстанції розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на утримання повнолітнього сина, законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, постановлено з дотриманням положень матеріального права та вимог процесуального закону, колегія суддів в силу положень статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 04 липня 2023 року.