Провадження № 2/761/1025/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 березня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.,

при секретарі Вдовкіна Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація про визнання батьківства та стягнення аліментів на дітей,

встановив:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація про визнання батьківства та стягнення аліментів на дітей.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 2001 році вона познайомилася з відповідачем ОСОБА_2 .

З 2002 року по кінець 2004 року вони проживали разом як одна сім`я в м. Кагарлик Київської області, перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство.

27.03.2005 у них народилося двоє дітей (двійня): ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З початку 2005 року сторони не проживали разом, стосунки між ними змінились, та після народження дітей відповідач відмовився подавати спільну із позивачем заяву про реєстрацію народження дітей.

За таких обставин запис про народження дітей було зроблено у відповідності до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідач тривалий час піклувався про спільних дітей та надавав матеріальну допомогу але не регулярно.

В зв`язку з тим, що відповідач перестав піклуватися дітьми та надавати їм матеріальну допомогу на утримання, позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання батьківства відповідача та стягнення з нього аліментів на утримання спільних дітей.

Позивач зазначає, що відповідач є працездатною людиною, має заробіток, працюючи приватним підприємцем, та має можливість надавати грошову допомогу на утримання своїх малолітніх дітей.

Тому позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дітьми 18 років.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від 15.01.2019 було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація про визнання батьківства та стягнення аліментів на дітей, в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.04.2019 за клопотанням позивача було призначено судово-генетичну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання: яка вірогідність (у відсотках) того, що біологічним батьком ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є ОСОБА_2 .

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_5 , 11.03.2020 було проведено повторний автоматичний розподіл справи за результатами якого було визначено нового суддю для участі у розгляді даної справи, а саме: ОСОБА_6

01.06.2020 за клопотанням експерта позивач та відповідач були повідомлені телефонограмою про необхідність їх явки разом з дітьми 03.07.2020 до експертної установи для відбору зразків крові, з метою проведення судово-генетичної експертизи.

Згідно повідомлення експерта від 14.07.2020 яке надійшло на адресу суду, позивач ОСОБА_1 разом з дітьми 03.07.2020 з`явилась до експертної установи для відбору зразків крові. В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 03.07.2020 не з`явився до експертної установи для відбору зразків крові. У зв`язку з цим експерт просив суд забезпечити явку позивача та відповідача разом з дітьми для відбору зразків крові на 07.08.2020 о 10 год. 30 хв.

11.08.2020 експерт повідомив суд, що проведення експертизи неможливо, так як незважаючи на неодноразові призначення дати відбору зразків крові, ОСОБА_2 на відбір зразків не з`явився. З урахуванням цього експерт повертає ухвалу суду про призначення експертизи без виконання.

В судове засідання призначене на 03.03.2021 відповідач не з`явився.

12.04.2021 представник відповідача ОСОБА_7 у судовому засіданні був повідомлений про призначення справи до розгляду на 19.04.2021, що підтверджується його розпискою в матеріалах справи.

Від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, надійшло до суду клопотання про розгляд справи за відсутності третьої особи. При розгляді справи третя особа просила суд об`єктивно з`ясувати обставини справи та при винесенні судового рішення врахувати найкращі інтереси дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.04.2021 за клопотанням сторони відповідача було призначено повторну судово-генетичну експертизу на вирішення якої поставлено питання: чи являється ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

11.08.2021 телефонограмою суд повідомляв позивача, відповідача та представника відповідача про необхідність явки до експертної установи позивача разом з дітьми та відповідача на 13.08.2021 р. о 12 год. 00 хв. для відбору зразків крові.

Згідно листа експертної установи від 28.08.2021, проведення експертизи неможливо у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 13.08.2021 на відбір зразків крові не з`явився.

09.09.2021 Шевченківським районним судом м. Києва, повторно на адресу експертної установи було направлено протокольну ухвалу суду від 19.04.2021 про призначення експертизи разом з іншими матеріалами справи.

12.10.2021 сторони по справі листом були повідомлені, про необхідність явки 22.10.2021 р. о 10 год. 30 хв. до експертної установи для відбору зразків крові з метою проведення експертизи.

25.10.2021 експертна установа повідомила суд, що проведення експертизи неможливо у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 22.10.2021 на відбір зразків крові не з`явився. Враховуючи наведене, експертна установа змушена повернути ухвалу до суду без виконання.

22.02.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та надано йому можливість ознайомитися із матеріалами справи.

24.02.2022 в зв`язку із запровадженням у країні указом президента України військового стану, судове засідання не відбулося.

13.12.2022 сторони були повідомлені про розгляд справи у судовому засіданні на 28.02.2023 о 13 год. 00 хв.

Від представника відповідача, до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи призначеної на 28.02.2023 о 13 год. 00 хв. у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні. Розгляд справи було відкладено на 21.03.2023 о 13 год. 15 хв.

20.03.2023 до суду надійшло клопотання від представника відповідача, про відкладення розгляду справи призначеної на 21.03.2023 о 13 год. 15 хв., у зв`язку з неможливістю відповідача за станом здоров`я прийняти участь у судовому засіданні.

21.03.2023 представником позивача було подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідно до вказаного клопотання позивач підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, а також не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

07.03.2023 на електрону пошту суду від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, при ухвалені рішення по справі представник третьої особи просив суд врахувати найкращі інтереси дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Разом з тим, у відповідності до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи те, що відповідач свідомо неодноразово не з`являвся до експертної установи для відбору зразків крові з метою проведення експертизи, то існують підстави для визнання його батьківства.

Вказаний факт узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в його постанові від 15.04.2021 р. по справі № 645/1098/18.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

Також під час розгляду даної справи інтереси відповідача представляв адвокат.

Відповідач будучи обізнаний про наявність судового провадження у розумні інтервали часу не вживав заходів, щоб дізнатися про стан відомого йому судового провадження.

Отже, аналізуючи матеріали справи можна прийти до висновку про використання відповідачем методів затягування судового процесу.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Отже, підставою актового запису про народження дитини є заява її матері; запис про батька дитини якої вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що відповідач свідомо ухилявся від проведення експертизи щодо встановлення батьківства суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання батьківства підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ч. 1 ст.122 Сімейного Кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно обраного позивачем виду аліментів, аліменти призначаються у твердій грошовій сумі.

Відповідач перебуває в працездатному віці, доказів перебування на його утриманні інших осіб суду не надав.

Отже, відповідач являючись батьком неповнолітніх дітей, зобов`язаний утримувати їх до повноліття. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їх добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Таким чином, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки.

Отже, на підставі викладеного, керуючись ст. 7 Сімейного кодексу України відповідно до якого - регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Оскільки позивачем не надано належного обґрунтування стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі саме 6000,00 грн, не доведено в повній мірі обставин, на які вона посилається у позовній заяві, не надано належних доказів на підтвердження можливості сплати відповідачен 6000,00 грн. щомісячно, суд, на підставі викладеного, керуючись ст. 7 Сімейного кодексу України відповідно до якого - регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд враховує матеріальне становище сторін, інші обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, зокрема те, що батьки в рівних частках зобов`язані утримувати дітей в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум, а також враховуючи матеріальне становище сторін, вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дати подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття, з негайним стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей, передбачених ст.188 СК, не встановлено.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація про визнання батьківства та стягнення аліментів на дітей, слід задовольнити частково.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 20, 125, 126, 128, 129, 130, 135, 180, 182, 183, 192 СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-289, 354, 355, 430 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація про визнання батьківства та стягнення аліментів на дітей, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 07.12.2018 і до досягнення дітьми повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 705,00 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: