Справа № 523/6532/23
Провадження №2-о/523/272/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді - Кузьміної О.І.

присяжних - Щельнікова В.П., Ярошик В.В.,

за участю секретаря судових засідань -Каранфілової Я.Я.,

прокурора Жупанської Т.М.,

представника заявника - лікаря -психіатра Баскіної В.В.,

особи, відносно якої вирішується питання про госпіталізацію - ОСОБА_1 ,

законного представника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду №25 в м.Одесі цивільну справу за заявою комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради звернулося до суду із заявою про застосування до ОСОБА_1 госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку вказуючи на агресивну поведінку на адресу оточуючих, наявність у неї психічного розладу, діагноз: «Біполярний афективний розляд, поточний змішаний епізодF31.6». До КНП «ООМЦПЗ ООР» повторно за рапортом поліції, доставлена БШМД, під спостереженням лікарів знаходиться з 2002р. Висновок комісії лікарів та відсутність добровільної згоди, що може призвести до небезпеки для неї та оточуючих.

Ухвалою судді від 17.04.2023р. було відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи за участю сторін

В судовому засіданні представник заявника- лікар-психіатр Баскіна В.В. підтримала заяву та зазначила, що ОСОБА_1 з 2002р. хворіє, останній раз проходила лікування 3 26.06.2022р. по 05.08.2022р., була виписана з діагнозом «Біполярний афективний розлад, поточний змішаний епізод.F31.6». 13.04.2023 р. госпіталізована до центру, у відділенні формально у свідомості, увага залучається, проте важко утримується, на місці всидіти не може, постійно чеше волосся, на питання лікаря відповідає витіювато, не завжди по суті. Пацієнтка агресивно настроєна по відношенню до батька, сусідів та поліції. Зі слів пацієнтки, після виписки приймала підтримуючу терапію у вигляді ін`єкцій пролонгу Модітен-депо (остання 04.04.2023р.) вальпрокому, останній тиждень не приймала, бо не мала грошей, а батько не давав. У зв`язку з погіршенням психічного стану доставлена в стаціонар для обстеження та лікування, у відділенні формально дала згоду на госпіталізацію та лікування.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви та примусового лікування, вважає себе здоровою.

Законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який є її батьком, підтримав заяву та просив її задовольнити, підтвердив, що донька веде себе агресивно, потребує лікування, однак проти цього заперечує.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, історію хвороби (медична картка №2022), суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частина друга статті 28 Конституції України визначає, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями.

Відповідно до частин першої та четвертої ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем - психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь - яку медичну спеціальність, інші особи.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу.

Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:

вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих;

неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Інших правових підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу законодавцем не передбачено.

Європейський Суд з прав людини у справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37 висловив свою позицію, зазначивши, що для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи:

по - перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об`єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги;

по-друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації;

по - третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2002 року знаходилася під спостереженням психіатрів з діагнозом «Біполярний афективний розлад, поточний змішаний епізод.F31.6».. Вдома підтримуючу терапію приймає нерегулярно. Останній раз вела себе агресивно, кидалась у бійку, виказувала думки маячного характеру, розповідала про не існуючі речі.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів №1461 від 17.04.2023 року ОСОБА_1 була доставлена до КНП "ООМЦПЗ" 13.04.2023 р. критика захворювання та поведінки відсутня. Перебуваючи у відділенні залишається емоційно напруженою, у відділенні формально у свідомості, увага залучається, проте важко утримується, на місці всидіти не може, постійно чеше волосся, на питання лікаря відповідає витіювато, не завжди по суті. Пацієнтка агресивно настроєна по відношенню до батька, сусідів та поліції, мислення непослідовне, дещо паралогічне, з постійним зіскакуванням на шлях випадкових асоціацій, з елементами розірваності та схильності до резонерства. ОСОБА_1 потребує до себе «особливого» ставлення. Каже, що «всіх звільнить, якщо вона тут залишиться» Не критична до свого стану, через збереження патопсихологічної симптоматики у вигляді маячних ідей відношення, емоційної лабільності, нетримання афекту, стійким порушенням мислення, схильністю до агресивних та ауто агресивних дій, відсутність критики до хворобливого стану, ОСОБА_1 потребує стаціонарного лікування в силу не можливості достотнього розуміння своїх дій, що можуть призвести до небезпеки для неї та оточуючих.

Встановлені в судовому засіданні обставини вказують, що ОСОБА_1 належною комісією був поставлений діагноз стійкого тяжкого психічного захворювання, в силу якого вона виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих та для себе, тобто виявлена у ОСОБА_1 хвороба є такого ступеню, що вимагає його недобровільної госпіталізації. Відтак, суд вважає, що ОСОБА_1 необхідно надати психіатричну допомогу у примусовому порядку в умовах стаціонару для проходження курсу лікування.

Згідно пункту 7 частини першої статті 430 ЦПК України , суд допускає негайне виконання рішення суду.

Враховуючи встановлені судом обставини та у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 страждає на тяжкий психічний розлад і виявляє реальні наміри вчинити дії, що становлять небезпеку для неї та оточуючих, а отже потребує лікування, на що не дає своєї згоди, тому суд прийшов до висновку про доцільність госпіталізації у примусовому порядку в умовах КНП «ООМЦПЗ» Одеської обласної ради.

Керуючись ст.ст. 2, 14, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу", ст.ст.76, 81, 89, 258, 259, 263-265, 273,339,340,342, 353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку - задовольнити.

Госпіталузувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), до комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради в примусовому порядку.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення.

Суддя: О.І.Кузьміна

Присяжні: В.П.Щельніков

В.В.Ярошик

Рішення складено 18.04.2020 р.