Справа №295/34/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Лєдньова Д.М.

з участю секретаря с/з Заріцького О.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, де зазначила, що 17.08.2020 року близько 15 години 15 хвилин ОСОБА_2 , керуючи мотоциклом марки «Loncin LX250-15», номерний знак НОМЕР_1 , наближаючись до пішохідного переходу по вул. Перемоги у м. Житомирі, не зменшив швидкість, а в разі потреби - не зупинив транспортний засіб, та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїзну частину по зазначеному пішохідному переходу.

Від отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень ОСОБА_3 загинув.

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0003316, складений відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст. 286 КК України, скеровано для розгляду до Богунського районного суду м.Житомира.

Згідно обвинувального акту необережні дії ОСОБА_2 , які виразились в порушенні вимог Правил дорожнього руху України, перебувають у прямому причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки, виникненням дорожньо-транспортної події та її наслідками у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_3 .

Позивач вказує на положення ст. 1187 ЦК України як нормативні умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, зауважуючи на її право отримати відповідне відшкодування як дружиною загиблого.

Оскільки станом на дату дорожньо-транспортної пригоди цивільна-правова відповідальність, що пов`язана з експлуатацією транспортного засобу - мотоциклу марки «Loncin LX250-15», номерний знак НОМЕР_1 , застрахована не була, відшкодування шкоди покладається на Моторне (транспортне) страхове бюро України на підставі статей 21, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивач зазначає, що на виконання приписів закону 15.09.2020 року нею повідомлено відповідача - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про настання страхового випадку та із заявою про виплату страхового відшкодування.

Серед заявлених позивачем вимог були:

- відшкодування витрат на поховання - 5658,16 грн.;

- відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника - 85 014,00 грн.

В порушення пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), відповідачем не здійснено виплату страхового відшкодування.

Сторона позивача просить звернути у вагу, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Тобто, вина водія у вичиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.

За твердженням позивача, оскільки за змістом ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті , при цьому, ОСОБА_1 є дружиною загиблого, на момент ДТП була непрацездатною, а на день смерті мала право на одержання утримання та фактично була на утриманні чоловіка, підлягає до стягнення з відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України, визначений статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування, який не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі.

Вказуючи на розмір мінімальної заробітної плати у 2020 році, позивач просить стягнути з даного відповідача 170 028,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника.

Крім того, сторона просить стягнути з відповідача 5658,16 грн. страхового відшкодування витрат на поховання чоловіка.

Одночасно позивач посилається на положення ст. 23 ЦК України, за змістом якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У позові вказується, що втрата чоловіка призвела до надзвичайних емоційних страждань, покликаних фактичним руйнуванням життя позивача, пов`язаного із спільним постійним проживанням з близькою людиною, взаємною прив`язкою та опікуванням осіб, проявом допомоги та здійсненням утримання з боку чоловіка.

З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди - 500 000,00 грн.

За наслідком вирішення спору позивач просить стягнути з відповідачів пропорційно 50 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідачем - Моторним (транспортним) страховим бюро України, надано відзив на позовну заяву, де за фактичного підтвердження фактів звернення позивача із повідомленням про дорожнього-транспорту пригоду та із заявою про виплату страхового відшкодування, вказано про направлення представнику позивача листа про прийняте рішення, в якому зазначено, що подані документи не встановлюють особу, винну у скоєнні ДТП 22.08.20202 року.

За наслідком звернення до Богунського районного суду м .Житомира із заявою про надання інформації про наслідки розгляду кримінального провадження 04.10.2022 року МТСБУ отримано відповідь про те, що розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.2 ст.286 КК України не завершений.

Відповідач посилається на вимоги п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку (визначений для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування) припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Оскільки на час звернення із позовом винність особи у дорожньо-транспортній пригоді судовим рішенням не підтверджена, підстави для задоволення вимог, на думку відповідача - відсутні.

Відповідач також зауважує, що позивачем не надано достатніх за своїм змістовним сповненням документів на підтвердження факту перебування на утриманні чоловіка.

Учасник звертає увагу на наявності у родині двох повнолітніх синів, які в силу законодавчого врегулювання зобов`язані надавати допомогу на утримання непрацездатних батьків, крім того, до кола осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого входила його мати - ОСОБА_4 , яка за змістом ст. 1200 ЦК України також має право на отримання відшкодування.

За твердженням відповідача стороною позивача не надано належних та допустимих доказів в доведення того, що основним і постійним джерелом засобів до існування для неї була допомога з боку чоловіка, який загинув.

Відповідач надає власну оцінку долученому до матеріалів позову договору-замовлення на організацію поховання та вказує на відсутність у такому документів відомостей про померлого, замовників послуг, інформації про характер, кількість придбаних товарів, їх вартість. Сторона вважає відповідний доказ неналежним в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України.

При вирішені питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відповідач просить звернути увагу на критеріях необхідності, доцільності, обов`язковості, реальності наданої допомоги в умовах виниклого спору, складності справи, одночасно вказує на відсутність відомостей про час, витрачений адвокатом при надані правової допомоги, інших документів на підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок.

З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у задоволені позову.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому акцентовано увагу на закріпленій у положеннях ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідач зазначає, що обвинувального вироку відносно ОСОБА_2 постановлено не було, а тому, як про наявність чи відсутність вини, так і про склад інкримінованого кримінального правопорушення, стверджувати неможливо.

Оскільки підставами для стягнення суми відшкодування шкоди є наявність таких елементів: 1) особа, яка завдала шкоду; 2) неправомірність дій завдавала шкоди; 3) безпосередній причинний зв`язок між діями та наслідками; при цьому, позивачем не надано доказів на підтвердження наведених елементів, підстави для задоволення вимог, на думку відповідача, відсутні.

Сторона зауважує на відсутності доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди на суму 500 000,00 грн. та, з огляду на викладене, просить відмовити у задоволені позовних вимог.

При розгляду справи позивачем подавалась заява про можливість вирішення спору за її відсутності.

В судовому засіданні від 28.03.2023 року позивач, на уточнюючі запитання суду, повідомила, що станом на 2020 рік її чоловік ОСОБА_3 , не працював, отримував пенсію такого саме розміру, як і вона, на рівні близько 2000,00 грн. Надання утримання полягало у забезпечені фізичної допомоги.

Представником відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України, подано заяву про можливість розгляду справи у відсутності представника.

В судове засідання від 11.04.2023 року представником відповідача ОСОБА_2 подано заяву про відкладення розгляд справи з тих підстав, що відносно ОСОБА_2 , який перебуває у Збройних Силах України, прийнято рішення про надання відпустки у період з 14.04.2023 року по 17.04.2023 року.

З даного приводу суд зауважує, що судові засідання, призначені на стадії розгляду справи по суті, а саме, від 15.03.2023 року, від 28.03.2023 року, були відкладені за заявою представника відповідача.

В судовому засіданні від 28.03.2023 року судом погоджувалась календарна дата проведення наступного засідання з огляду на повідомлені учасниками обставини.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності учасників на підставі ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України.

Судом встановлено наступні обставини.

17.08.2020 року близько 15 год. 15 хв. ОСОБА_2 , керуючи технічно-справним мотоциклом марки «Loncin LX250-15», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у правій смузі руху проїзної частини вулиці перемоги у м.Житомирі, в напрямку від проспекту Миру до вул. Каракульна в м. Житомирі та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташовується поблизу будинку № 11 по майдану Визволення у м.Житомирі, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який переходив проїзну частину по зазначеному пішохідному переходу з ліва на право по напрямку руху мотоциклу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 загинув.

Вказане підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду, змістом обвинувального акту у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, довідкою про причини смерті ОСОБА_3 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Позивач є дружиною ОСОБА_3 , перебуває на пенсії за віком.

Станом на день дорожньо-транспортної пригоди цивільна-правова відповідальність, що пов`язана з експлуатацією транспортного засобу - мотоциклу марки «Loncin LX250-15», номерний знак НОМЕР_1 , застрахована не була.

Позивачем 15.09.2020 року подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а також заяву про виплату страхового відшкодування до Моторного (транспортного) страхового бюро України.

У наданих за фактом даного звірення відповідях Моторного (транспортного) страхового бюро України повідомлено про неможливість прийняття рішення щодо виплати відшкодування внаслідок відсутності рішення суду, що підтверджує відповідальність іншого учасника ДТП.

Між сторонами виник спір щодо відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого в ДТП, в тому числі моральної, в порядку страхового відшкодування, в також в порядку пред`явлення вимог до володільця транспортного засобу.

Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

За змістом п. 21.4 статі 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Згідно з п.41.1 статі 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно вказаної норми страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика (МТСБУ) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

До вказаного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 05 жовтня 2022 року по справі № 208/4598/21.

Оскільки спір пов`язаний не лише з фактом відсутності судового рішення у кримінальному провадженні, що, як зазначалось вище, не може бути підставою відмови у виплаті страхового відшкодування, а також із невизнанням відповідачем обставин перебування позивача на утриманні, належності доказів понесення витрат на поховання, суд вважає необхідним надати оцінку наведеним сторонами доводам з дослідженням доказів на їх підтвердження або спростування.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено: «Судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання».

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані позивачем відомості про розмір її доходів (пенсії) та доходів (пенсії) чоловіка, які були рівними, а також про характер взаємних відносин подружжя, який, зі слів позивача, полягав у надані з боку чоловіка фізичної допомоги у побуті, за оцінкою суду не вказує на виникненні умов перебування однієї особи на утриманні іншої. Отримувана пенсія чоловіка позивача не відповідає критеріям основного джерела засобів до існування.

Акт про засвідчення факту перебування на утриманні, складений за участю сусідів позивача (а.с.52), вказує на потребу ОСОБА_1 в утриманні, оскільки її дохід був меншим, ніж необхідні витрати, та, у зв`язку із наведеним, особа перебувала на утриманні ОСОБА_3 .

Викладені за змістом даного акту обставини не є конкретизованими, такими, що грунтуються на певних достовірних даних, зокрема щодо дійсних потреб особи: у лікуванні, харчуванні, інших побутових запитів.

За відсутності таких даних є неможливим здобуття висновку про перевагу потреб позивача відносно потреб ОСОБА_3 , доходи якого, про що зазначалось вище, були рівними.

За аналогічного підходу суд оцінює надану позивачем довідку ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир» з відомостями про перебування ОСОБА_1 на «частковому» утриманні ОСОБА_3 .

Досліджені за окремою оцінкою, а також у взаємному зв`язку докази не свідчать на достатньому рівні про існування обставин перебування позивача ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 , а тому підстави для застосування положень ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в частині відшкодування шкоди утриманця померлого відсутні.

З приводу зауважень позивача про те, що умовою виплати даного виду страхового відшкодування є саме по собі «право на утримання», що, на думку особи, отримано за фактом настання пенсійного віку, суд звертає увагу, що відповідне положення закону, закріплене у ст. 1200 ЦК України, як «мали на день його смерті право на одержання від нього утримання» слід розуміти за критеріями потреби особи, яка мала право на утримання, спроможності надавати утримання іншою особою.

Судом надано оцінку відповідним критеріям.

При цьому, суд вважає достатніми докази на підтвердження відомостей про понесені позивачем витрати на поховання особи. І хоча досліджений судом договір-замовлення за № 1-17540 не містить відомостей про особу-померлого, а також даних про замовника послуги, суд сприймає відповідний доказ за сукупністю інших супроводжуючих даних та доказів, які свідчать про понесення витрат в сумі 5658,16 грн.

Відповідна сума підлягає до стягнення з відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України.

При вирішені питання відшкодування моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2 , підтвердження вини якого у вчиненні кримінально правопорушення за судовим рішенням при цьому не потребується згідно приписів п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд погоджується із доводами позивача про те, що втрата близької людини, яка на протязі багатьох років фактично розділяла життя, слугувала опорою та підтримкою, є вкрай тяжким емоційним потрясінням, тягне довготривалі негативні наслідки психоемоційного стану.

Виходячи з вищевикладеного, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 170 000,00 грн. Суд одночасно звертає увагу на періоді часу, який минув з часу події ДТП та не проведенні будь-якого відшкодування моральонї шкоди з боку відповідача.

На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн., з відповідача - ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1700,00 грн.

З приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає.

Так, 07.09.2020 року між позивачем та адвокатським об`єднанням «Автопоміч» укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 3027 із додатком до нього, згідно положень якого адвокатське об`єднання взяло на себе обов`язок надавати правову допомогу зі стягнення грошової компенсації за спричинену шкоду за подією, що зазначена в предметі договору.

Пунктом 1 додатку № 1 до договору сторони погодили, що вартість послуг адвокатського об`єднання становить суму 30 % від суми отриманих виплат.

Якщо грошову компенсацію отримано готівкою або на банківський рахунок, то оплата послуг адвокатського об`єднання здійснюється клієнтом після виплати суми грошової компенсації за спричинену шкоду не пізніше 5 банківських днів після такої виплати.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Верховний Суд у своїй постанові від 24 листопада 2021 року по справі № 420/1109/20 зазначив: «Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

З огляду на визначену судом до стягнення з відповідачів грошову суму (5658,16 + 170 000,00 = 175 658,16 грн.), розмір витрат на професійну правничу допомогу з врахуванням положень відповідного договору становить 175 658,16/100*30 = 52 697,49 грн.

Відповідна сума перевищує заявлену позивачем суму на відшкодування, крім того, за об`єктивними критеріями, є завищеною з огляду на предмет спору та його складність, не відтворює дійсно обґрунтованої потреби участі адвоката при вирішені спору саме в суді.

Керуючись принципом співмірності та розумності, суд вважає необхідним визначити загальну суму на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн., яка підлягає розподілу між відповідачами у частках. На підставі ст.ст. 137, 141 ЦПК України суд відхиляє запропонований позивачем спосіб пропорційності, оскільки такий порядок розподілу, з огляду відмінність характеру заявлених вимог до учасників як за предметом позову, так і за ціною позовних вимог, виявлятиме несправедливість.

Суд стягує на користь позивача з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн., з відповідача ОСОБА_2 - 12 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 258-273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування витрат на поховання в сумі 5658,16 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілого, в розмірі 170 000,00 грн.

У задоволені інших вимог відмовити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ) ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ) на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 1700,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.М.Лєдньов