Головуючий у І інстанції Панченко О.М.
Провадження №22-з/824/750/2023 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2023 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ:
Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,
суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,
при секретарі: Ковтун М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан Олени Олександрівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації та виділення частки майна в натурі, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації,
У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації та виділення частки майна в натурі та, уточнивши позовні вимоги, просив про його задоволення, обґрунтовуючи вимоги тим, що він з відповідачкою ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з 30.12.1995 року.
За час шлюбу, 03.04.2008 року ними була придбана 1/2 частина ветхого житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 . Загальна вартість 1/2 частини цього будинку на той час складала 32 830 грн. Будинок розташований на земельній ділянці, що була придбана разом з будинком. З 2008 по 2010 роки сторонами, як подружжям, було здійснено будівництво фактично нового будинку. Будівництво здійснювалося за рахунок особистих коштів ОСОБА_2 та за рахунок позичених ним коштів у третьої особи ОСОБА_4 , які й досі не повернуті останньому. Вартість будинку після проведених ремонтних робіт істотно збільшилася. До будинку були підведені мережі електро- та водопостачання, після реконструкції встановлено сантехнічне та водонагрівне обладнання, кухонне обладнання, вікна, двері, настелена підлога, облицьовані стіни. Таким чином, вищевказаний будинок є об`єктом спільної сумісної власності сторін і при його поділі повинні враховуватися і кошти у сумі 35 000,00 дол. США, позичені ОСОБА_2 у ОСОБА_4 . Вартість частини аналогічного будинку дорівнює приблизно 50 000 доларів США.
Також, під час перебування у зареєстрованому шлюбі, 19.11.1999 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 21, реєстровий номер 3-3880, була придбана квартира АДРЕСА_2 , власниками якої (по 1/3 частині) є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та дочка сторін ОСОБА_3 .
Враховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач ОСОБА_2 просив суд: визнати 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя; виділити ОСОБА_1 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , припинивши його право власності на неї; стягнути з ОСОБА_1 половину вартості спірної частини будинку АДРЕСА_1 , на його користь в якості грошової компенсації за належну йому частку спільного майна подружжя; стягнути з ОСОБА_1 1/2 частину коштів, позичених ним за борговими зобов`язаннями від 05.05.2008 року перед ОСОБА_4 , які були витрачені на будівництво будинку в смт. Калинівка, у сумі 454 650,00 грн.; встановити порядок користування спільною частковою приватною власністю - квартирою АДРЕСА_2 , виділивши йому у користування кімнату розміром 14,3 кв.м., ОСОБА_1 - кімнату розміром 14,1 кв.м., ОСОБА_3 - кімнату розміром 9,9 кв.м., залишивши місця загального користування в спільному користуванні.
У липні 2018 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири та поділ спільного майна подружжя.
Обгрунтовуючи вимоги, ОСОБА_1 посилалась на те, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , за спільні кошти сімейного бюджету ними 21.07.2003 року була набута у власність однокімнатна квартира АДРЕСА_3 , площею 37,5 кв.м. Станом на 15.03.2018 року вартість даної квартири становить 798 780 грн., відповідно вартість 1/2 частини даної квартири становить 399 390 грн.
Крім того, 29.09.2011 року сторонами було придбано автомобіль TOYOTA SOLARA, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску. Вартість вказаного автомобіля становить 196 550 грн. Відповідно вартість 1/2 частини автомобіля становить 98 275 грн. Місцезнаходження зазначеного автомобіля ОСОБА_1 невідомо, оскільки з липня 2017 року ОСОБА_2 припинив ставити її до відома про свої дії щодо розпорядження спільним майном. Згода між нею та ОСОБА_2 щодо розподілу майна, яке є спільною власністю подружжя, відсутня.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги та змінивши предмет позову, просила суд: стягнути з ОСОБА_2 на її користь кошти в сумі 459 506,67 грн., як компенсацію вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , припинивши її право спільної часткової власності на зазначене нерухоме майно; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , вартістю 399 390 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на її користь кошти в сумі 399 390 грн., як компенсацію вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , припинивши її право спільної часткової власності на зазначене нерухоме майно; стягнути з ОСОБА_2 на її користь кошти в сумі 98 275 грн., як компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля TOYOTA SOLARA, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску; судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом.
У липні 2020 року третя особа у справі ОСОБА_3 звернулася до суду як третя особа із самостійними вимогами з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні, обґрунтовуючи вимоги тим, що у зв`язку з конфліктною ситуацією навколо спільного майна, яка виникла між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вона має бажання виділити в натурі належну їй частку в квартирі АДРЕСА_2 . Проте, дана квартира є неподільною річчю, і здійснити її поділ між співвласниками, відповідно до розміру їх часток, згідно діючих вимог нормативних документів в галузі будівництва не вбачається можливим, тому вона має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості належної їй частки квартири. Проти задоволення вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошової компенсації вартості 1/3 частини квартири вона не заперечує. При цьому, у разі задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 в цій частині, співвласниками квартири залишаться вона та ОСОБА_2 . Прохання ОСОБА_2 виділити в натурі належну йому частку квартири, а також визначити порядок користування даною квартирою, свідчить про його бажання залишити квартиру АДРЕСА_2 в його власності, а вона згодна отримати грошову компенсацію вартості 1/3 частки зазначеної нерухомості у розмірі 459 506,67 грн. (1 378 520/3).
Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_3 просила суд: стягнути з ОСОБА_2 на її користь кошти в сумі 459 506,67 грн., як компенсацію вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 ; судові витрати покласти на відповідача.
Ухвалою суду від 15.12.2022 року прийнято відмову ОСОБА_1 від зустрічного позову в частині стягнення з ОСОБА_2 на її користь коштів в сумі 459 506,67 грн., як компенсацію вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 та коштів в сумі 399 390 грн., як компенсацію вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , провадження у справі в цій частині позовних вимог закрито. Прийнято відмову ОСОБА_3 від позову до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні, провадження у справі в цій частині закрито.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Проведено поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля TOYOTA SOLARA, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску, в сумі 98 275 грн.

Скасовано заходи забезпечення позову, що накладені ухвалами суду від 18.04.2018 року та від 03.07.2018 року шляхом зняття арешту (заборони на відчуження) частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , та шляхом зняття арешту з квартири АДРЕСА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9 571,72 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким його позов задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволеночастково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 грудня 2022 рокув частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля TOYOTA SOLARA, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску в сумі 98 275 грн. 00 коп. - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї вимоги ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 грудня 2022 року в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким вимогу ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою - задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , з виділенняму користування ОСОБА_2 кімнатирозміром 14,3 кв.м., ОСОБА_1 - кімнатирозміром 14,1 кв.м., ОСОБА_3 - кімнатирозміром 9,9 кв.м.

Місця загального користування: коридор, кухню, ванну, санвузол,залишено в спільному користуванні.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 грудня 2022 року- залишенобез змін.

23 травня 2023 року, у п`ятиденний строк після ухвалення апеляційним судом судового рішення, представником ОСОБА_1 - адвокатом Богдан О.О. на адресу апеляційного суду направлено заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею в суді апеляційної інстанції витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн. (том 6, а.с.5-14).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Шоха С.І. заяву про ухвалення додаткового рішення підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Глухов В.В. в апеляційному суді проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення заперечив.

Колегія суддів, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан О.О., дійшла висновку про часткове задоволення заяви, виходячи з наступного.

За змістом п. 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такої ж думки дотримується Верховний суд у постановах від 13 червня 2018 року по справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року по справі № 361/6253/16-ц.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

З матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_1 до заяви про ухвалення додаткового рішення долучено: копію договору про надання правничої допомоги №12 від 25 березня 2023 року (том 6, а.с.8-10); копію додаткової угоди №1 від 25 березня 2023 року до договору №12 від 25 березня 2023 року (том 6, а.с.11); копію акту №1 прийняття-передачі наданих послуг з правничої допомоги від 22 травня 2023 року, у якому міститься детальний розрахунок наданих послуг та їх вартість (том 6, а.с.12); оригінали квитанцій про сплату ОСОБА_1 АБ «Олени Богдан» витрат за надану правничу допомогу на загальну суму 9 000,00 грн. (том 6, а.с.13).

Таким чином, суду надано належні та допустимі докази на підтвердження факту понесення ОСОБА_1 під час розгляду справи судом апеляційної інстанції витрат на надання правничої допомоги на суму 9 000,00 грн., про стягнення яких її представником було зроблено відповідну заяву до закінчення судових дебатів, яка міститься у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 (том 5, а.с.142), а також була озвучена представником у судовому засіданні перед судовими дебатами.

За наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 було ухвалене рішення про часткове задоволення скарги, тобто рішення частково ухвалене і на користь ОСОБА_1 , вимоги зустрічного позову якої після постановлення апеляційним судом судового рішення залишились частково задоволеними.

Враховуючи те, що судове рішення апеляційним судом частково ухвалене на користь відповідача, а нею по справі понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується наявними у справі належними та допустимими доказами, вимоги представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан О.О. про ухвалення по справі додаткового рішення та стягнення на користь відповідача з позивача витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованими.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Критерії реальності адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), а також критерії розумності їхнього розміру апеляційний суд вважає в даному випадку дотриманими стороною відповідача.

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, (в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу) покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, зважаючи на те, що були частково задоволені як вимоги ОСОБА_2 за первісним позовом, так і вимоги ОСОБА_1 за зустрічним позовом, понесені ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції витрати на правничу допомогу стягуються на її користь з ОСОБА_2 пропорційно розміру задоволених зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , на суму 4 500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 133, 141, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан Олени Олександрівни про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн. 00 коп.

В решті вимог заяви - відмовити.

На додаткове рішення може бути подано скаргу.

Головуючий:

Судді: