Справа №487/240/22
Провадження №2/487/545/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2023 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С. М., за участю секретаря судового засідання Ященко В. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Восток до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

19.01.2022 до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшов позов представника ПАТ «Банк Восток», в якому останній просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №1525979 від 20.08.2018 в розмірі 8547,69 гривень.

Представник позивача позов обґрунтував наступним тим, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Банк Восток» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 20.08.2018 було укладено договір №1525979.

Відповідно до п. 5 даного договору йому було встановлено ліміт овердрафту в сумі 1 грн., з можливістю збільшення в рамках максимального ліміту 50000 грн., строком до 23.11.2016 року зі сплатою 34 % річних, відповідно до тарифів банку в рамках зарплатного проекту «Миколаївобленерго». При цьому, у разі встановлення максимального ліміту реальна процентна ставка складає до 46,15% річних, а орієнтована загальна вартість кредиту складає 68873,87 грн.

Позивачем зобов`язання по Договору виконані у повному обсязі, встановлено 03.05.2019 ліміт овердрафту 7400,00 грн. Відповідачем кредитні кошти отримані проте, свої зобов`язання ним не виконуються належним чином.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 станом на 17.01.2022 має заборгованість в сумі 8547,69 грн., що складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 7400,00 грн., заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 1041,84 грн., заборгованість за комісіями в розмірі 105,85 грн.

На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача, тому останні вимушені з даним позовом звернутися до суду.

Ухвалою від 28.09.2022 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

30.11.2022 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що, виписка з правил не містить особистого підпису чи аналогу електронного підпису відповідача. Крім того виписка з Правил відрізняється за змістом із правилами, розміщеними на сайті банку, а розміщений на сайті банку файл архівних редакцій правил є пошкодженим. Крім цього, до позовної заяви не надані Тарифи банку, наявність яких передбачена пунктом 6 заяви-договору №1525979.

Також у відзиві зазначено, що жодного обґрунтування нарахування комісій, її розміру та строків сплати позовна заява не містить. Також, зі змісту доданої до позовної заяви виписки за рахунком відповідача вбачається, що протягом всього строку користування кредитним лімітом позивач постійно списував з рахунку відповідача суми комісій здебільшого за рахунок кредитних коштів. Загальна сума таких списань за період з 03.05.2019 по 25.05.2020 складає більше половини встановленого кредитного ліміту - 3845,89 грн. Документи, підписані відповідачем при укладанні кредитного договору, не містять відомостей про необхідність сплати комісій, їх розмір та строки сплати. Навпаки, у доданому до позовної заяви паспорті споживчого кредиту, підписаному відповідачем, зазначається, що платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця відсутні. Тому вимоги про стягнення комісії в сумі 105,85 грн. не підлягають задоволенню. Крім цього безпідставне списання протягом строку дії кредитного договору непередбачених комісій в рахунок кредитних коштів призвело до нарахування на ці суми зайвих процентів та спричинило необґрунтоване збільшення загальної заборгованості відповідача за кредитним договором. Крім того, зазначив, що стягнення процентів, нарахованих після 03.05.2020, не підлягають задоволенню, оскільки кредитний ліміт встановили на 365 днів.

Вказано у відзиві також, що згідно із розрахунком, який долучений до відзиву, станом на 25.05.2020 сума боргу Відповідача становить 3625,66 грн. суми кредиту, заборгованість за процентами відсутня, що обчислюється за такою формулою: (Тіло кредиту х Облікова ставка НБУ) + 365)) х Кількість днів. Також заперечував проти стягнення судових витрат в розмірі 5000,00 грн.

09.01.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої, на підставі ст. 43, 62, 78, 126, 127, 183 ЦПК України, наданий до суду відзив на позовну заяву слід повернути представнику відповідача без розгляду та вирішити справу за наявними в ній матеріалами.

Також зазначено, що представник відповідача у відзиві не заперечує та підтверджує факт отримання банківської картки відповідачем та встановлення 03.05.2019 на поточний рахунок позичальника ліміту овердрафту у сумі 7400,00 гривень. 03.05.2019 за допомогою Інтернет-Банкінгу відповідачем було здійснено активацію овердрафту. При активації овердрафту 03.05.2019 відповідачем було погоджено та підписано електронним підписом паспорт споживчого кредиту до договору №1525979, який містить детальну інформацію про умови кредитування, орієнтовну загальну вартість кредиту і відсоткову ставку, а також наслідки прострочення та/або невиконання зобов`язань за договором, містить посилання на діючи тарифи та Умови кредитування, які погоджуються відповідачем та свідчить про досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору. Підписавши заяву та паспорт споживчого кредиту сторони погодили суму ліміту овердрафту 7400,00 грн, процентну ставку 34% з розрахунку 360 днів в рік, строк дії - кредитного ліміту 364 календарних днів. Оскільки відповідач не звернувся до банку із анкетою-заявою про анулювання ліміту овердрафту та у нього станом на 30.04.2020 відсутні порушення зобов`язань, строк користування овердрафтом було подовжено на тих самих умовах, передбачених договором. Тому, представник позивача, вважає, що з урахуванням наданого банком розрахунку заборгованості за договором в будь-якому разі підлягає стягнення заборгованість по тілу овердрафту за договором, яка станом на 17.01.2022 складає 7400,00 грн. Також зазначено, що між сторонами погоджено тарифи банку та нарахування комісій, у зв`язку з чим, позов просили задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач та його представник до суду не з`явилися, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, позовні вимоги просив залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

На підставі заяви-договору №1525979 від 20.08.2018 ОСОБА_1 підписав договір, за яким підтвердив максимальний ліміт 50 000 грн., реальні проценти 46,15% річних, а орієнтована загальна вартість кредиту складає 68873,87 грн.

Відповідно до ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, згідно ч. 2 цієї норми, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Отже, до правовідносин сторін за кредитним договором підлягають застосуванню норми, які регулюють відносини позики, якщо це не суперечить суті кредитного договору.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тобто відповідач зобов`язання за договором не виконав.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 17.01.2022 має заборгованість, що складається із: простроченої заборгованості за овердрафтом в розмірі 7400,00,00 грн, заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 1041,84 грн., заборгованість за комісіями в розмірі 105,85 грн.

На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погасив, що є порушенням законних прав ПАТ «Банк Восток».

Відповідно ч. ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За умовами кредитного договору позичальник сплачує проценти за користування кредитом-щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 46,15% річних.

За такого, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за овердрафтом у розмірі 7400 грн., та проценти за користування кредитом в сумі 1041,84 грн.

Щодо стягнення комісії за обслуговування, суд виходить з наступного.

Вказана вимога є оспорюваною згідно з ч. 1 ст. 21 Закону (у редакції, чинній на час укладення договору) та ч. 3 ст. 215 ЦК України. По-перше, банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). По-друге, умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними (речення перше ч. 1 ст. 21 Закону в редакції, чинній до 13 січня 2006 року). Крім того, за змістом припису ч. 1 ст. 509 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору), об`єктом зобов`язання не можуть бути лише дії, які одна зі сторін вчиняє на власну користь.

ВП ВС зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

Велика Палата ВС зауважила, що немає підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною ані з огляду на приписи ст. 21 Закону в редакції, чинній на час укладення цього договору, ані з огляду на приписи ст. 228 ЦК України. Така умова є недійсною як оспорювана.

З огляду на висновки, сформульовані в цій постанові, для забезпечення єдності судової практики щодо вирішення питань дійсності (оспорюваності, нікчемності) умов про плату (комісію, інші подібні платежі) за управління кредитом (обслуговування кредиту, розрахунково-касове обслуговування позичкового рахунку тощо) у кредитних договорах, укладених до 13 січня 2006 року, ВП ВС відступила від низки висновків, які сформулював Верховний Суд, а саме: а) про нікчемність умови про додаткову сплату позичальником на користь банку комісії за розрахунково-касове обслуговування позичкового рахунку; б) про відповідність вимогам законодавства умов укладених у 2005 році кредитних договорів стосовно щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування, комісій за користування та за управління кредитом і необхідність урахування для встановлення дійсності цих умов поведінки позичальників, які були ознайомлені з такими умовами, підписали відповідні договори та тривалий час їх виконували (справи № 667/10018/15-ц, № 718/194/17, № 727/557/16-ц, № 442/475/17).

Також Велика Палата ВС висловилася щодо ефективності вимоги про зобов`язання банку перерахувати кредитну заборгованість. Відповідно до звичаїв ділового обороту в кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості. Тому боржник може вимагати належного розрахунку заборгованості, а кредитор повинен виконати такий обов`язок (п. 5 ч. 1 ст. 16 ЦК України) задля задоволення інтересу боржника в юридичній визначеності. Задоволення вимоги боржника зобов`язати кредитора перерахувати заборгованість за договором (аналогічно, як і списати якусь її частину, якої стосується спір) може бути способом захисту права боржника на мирне володіння майном.(Постанова Великої Палати ВС від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).

Верховний суд 20 лютого 2019 року по справі №666/4957/15-ц визнав банківську комісію за кредит незаконною і зазначив, що банки не можуть зобов`язати клієнтів її сплачувати.

Суд дійшов висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абз. 2 і 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору), нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, така дія, як надання фінансового інструменту, не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Банк у договорі не встановив щомісячну комісію за обслуговування кредиту, не вказав, за які саме послуги стягується плата, про це зазначено у Правилах та Тарифах банку, які, однак, відповідачем не підписані.

За такого, комісія за обслуговування в сумі 105,85 грн. стягненню не підлягає.

Що стосується заперечень щодо задоволення позову, які викладені у відзиві на позовну заяву, то суд відноситься до них критично, оскільки розрахунок відповідача не містить відсотків, що не відповідає заявленим Банком вимогам та наданому розрахунку.

Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2 450, 28 грн.

Витрати на правничу допомогу з відповідача на користь позивача не стягувались, у зв`язку з тим, що позивачем не заявлялося цього у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 20, ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554, ст. 610-611, ч. 1 ст. 1054, ч. 2 ст. 1054, ч. 3 ст. 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 95, 141, 142, 206, 228, 229, 235, 258, 263, 264, 265, 268, 279, 280, 289, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» заборгованість за договором №1525979 від 20.08.2018, у розмірі 8 441, 84 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту 7400 грн., відсотків за користування кредитом в сумі 1041, 84 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 450, 28 грн

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Банк Восток», місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Курсантська, 24, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: С.М. Афоніна