Справа № 355/1050/22
Провадження № 2/355/300/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року

Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Червонописького В.С.,

секретаря судового засідання Котенко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради, Державної інспекції архітектури та містобудування України про усунення перешкод у користуванні землі загального користування (вулиці), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні землею загального користування по АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання Баришівської селищної ради демонтувати, розібрати чи іншим чином звільнити незаконні прибудови, зобов`язати Державну інспекцію архітектури та містобудування України сприяти в усуненні незаконних прибудов.

На виконання вимог п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, інші процесуальні дії у справі.

03.10.2022 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви.

25.10.2022 від позивача надійшло клопотання, яким просила долучити до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору.

27.10.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

30.11.2022 від Баришівської селищної ради надійшов відзив на позовну заяву, я якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки Баришівська селищна рада не є належним відповідачем у справі, так як незаконні забудови були здійснені сусідом позивача - ОСОБА_2

22.12.2022 від Державної інспекції архітектури та містобудування України (далі- ДІАМ) надійшов відзив, в якому відповідач повністю заперечував проти задоволенні позову, оскільки позивачем не було доведено яким чином ДІАМ порушив прав позивача та зобов`язання відповідача у «сприянні усунення незаконних забудов» не передбачає конкретного способу захисту порушеного на думку позивача прав. Таким чином позивачем обрано невірний спосіб захисту. Крім того, відповідач звертає увагу суду на дискреційний характер повноважень органу архітектурно-будівельного контролю, а отже суд не може перебирати на себе повноваження щодо вирішення питання, які законодавством віднесено до компетенції цього органу. Враховуючи те, що ДІАМ, листом від 15.12.202, повідомляло позивача про те, що відповідною комісією прийнято рішення про відсутність підстав для проведення позапланової перевірки об`єкту будівництва за адресою АДРЕСА_1 , отже підстав для задоволення даного позову немає.

02.02.2023 від позивача надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання без її участі.

02.02.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 04.04.2023.

04.04.2023 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі та долучено додаткові документи до матеріалів справи.

На судове засідання сторони не з`явились. В матеріалах справи містяться клопотання про розгляд справи без участі сторін.

Суд вирішує спір за наявними в матеріалах справи доказами.

В своєму позові позивач зазначає, що проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у самому кінці вказаної вулиці, яка має лише один вхід або вихід (тупік).

По сусідству з нею, у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 проживав ОСОБА_2 , який у 2020 році помер та за часів життя по вулиці на якій сторони проживають створив незручності, а саме незаконні прибудови, які входять у межі земель загального користування (вулиця).

Починаючи з 2008 року ОСОБА_2 , порушивши межі належної йому земельної ділянки, самовільно захопив частину землі загального користування, перемістивши на декілька метрів свої незаконні прибудови (сараї, курники, металеві огорожі тощо) в сторону проїзної частини по АДРЕСА_1 . Внаслідок чого до житлового будинку, де проживає позивач, неможливо не лише проїхати легковим транспортним засобом, але й складно дійти, так як на дорозі лежать деякі дроти, які можливо знаходяться під напругою та можуть бути небезпечним для життя, здоров`я не лише мене, а й інших людей.

На підтвердження вищезазначеного позивачем долучено лише фотографії з певного місця, яке суд не може встановити як місце, де здійснено самовільні забудови за адресою АДРЕСА_1 .

Інших доказів на підтвердження права власності позивача чи покійного ОСОБА_2 на житлові будинки за вищевказаною адресою суду не надано. Як і не надано доказів того, що ОСОБА_2 помер.

Позивач зазначає, що на усні прохання позивача сусід ОСОБА_2 не реагував та відмовлявся від добровільного усунення перешкод в користуванні землі загального користування (вулиці). Так, майже 14 років ОСОБА_1 зверталася до органів державної влади, місцевого самоврядування для сприяння у відновленні порушеного права, однак отримувала відписки, які долучено до моєї позовної заяви.

За весь цей період часу ОСОБА_1 не була ніким почута, допомоги чекати ні звідки, бездіяльність та байдужість посадових осіб органів до яких вона зверталася не залишили іншого шляху вирішення спірного питання, як звернення до суду для допомоги у відновленні становища, яке існувало до вказаного порушення.

Так, в силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України унормовано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до приписів ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень статті 391 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Крім того, Суд звертає увагу на наступне.

Правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва.

За змістом частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил.

У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

У випадках, коли до суду з позовом про знесення самочинного будівництва звертається орган державного архітектурно-будівельного контролю, належить керуватися частиною першою статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за якою у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Для вирішення цього спору слід встановити наявність/відсутність підстав, з якими чинне законодавством пов`язує можливість знесення самочинного будівництва.

У постанові від 29.01.2020 по справі №822/2149/18 Верховний Суд сформував ряд ключових правових висновків щодо цієї категорії справ:

1) можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки;

2) в інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (а) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (б) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи (в) без належно затвердженого проекту, стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.

Правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України).

У цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови.

Таким чином, у постанові від 29.01.2020 (справа №822/2149/18) Верховний Суд сформував правовий висновок проте, що обов`язковому знесенню об`єкт будівництва підлягає у випадках, якщо такий об`єкт побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та/або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. В усіх інших випадках знесенню передує встановлення можливості перебудови об`єкта будівництва.

Суд звертає увагу, що позивачем не доведено того факту, що її сусід ОСОБА_2 за свого життя зробив незаконні прибудови на території, які входять до меж земель загального користування по АДРЕСА_1 . Так само позивачем не доведено, що саме їй на праві власності належить будинок або вона проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Як заначає позивач, прибудови були здійснені її сусідом, однак в даній справі відповідачами є Баришівська селищна рада та Державна інспекція архітектури та містобудування України. У своєму позові ОСОБА_1 не обґрунтувала яким чином відповідачі порушили її законні права відносно її права користування землею загального користування біля її будинку. Також позивачем не доведено наявність порушень будівельного законодавства відповідачами.

З огляду на це, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263 - 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради, Державної інспекції архітектури та містобудування України про усунення перешкод у користуванні землі загального користування (вулиці) - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку ч. 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосереднього до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.Червонописький