Справа № 761/3020/23
Провадження № 2/761/5565/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., при секретарі судових засідань Каніковському Б.А., за участі представника позивача Вегера А.С. , представника відповідача адвоката Непом`ящої В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до судуіз позовом ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обгрунтування якого зазначає, що 21.06.2007 року між ними було укладено кредитний договір № К3М0АК05526263, відповідно до якого банк зобов`язався надати відповідачеві кредит в сумі 52481, 94 доларів США на термін до 20.06.2014 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк і в порядку, встановленому договором. Між тим, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, тому позивач, у відповідності до ст. 625 ЦК України, просить стягнути з нього заборгованість за кредитом в сумі 2142,85 доларів США за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року, яка складається з 3 % річних від простроченої суми заборгованості за тілом кредиту, яка становить 23787, 69 доларів США.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2023 року року матеріали справи надійшли до провадження судді Матвєєвої Ю.О.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Ухвалою судді від 09 березня 2023 року вирішено розгляд даної цивільної справи продовжити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

17.04.2023 року на електронну адресу суду надійшла заява представника відповідача про застосування строків позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду, оскільки договір було укладено 21.06.2007 року, строк дії договору визначено сторонами до 20.06.2014 року, останній платіж по кредитним зобов`язанням було здійснено відповідачем 20.08.2013 року, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2011 року були задоволені позовні вимоги банку та звернуто стягнення на предмет застави, а саме автомобіль, який належав на той час відповідачеві., вказане рішення набрало законної сили 31.10.2011 року. Тому вважає, що у банка відсутні підставі вимагати стягнення заборгованості у вигляді 3 % річних від простроченої суми. Просила в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 червня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № К3М0АК05526263, відповідно до якого банк зобов`язався надати відповідачеві кредит в сумі 52481, 94 доларів США.

Пунктом 7.1. даного договору визначено строк дії договору до 20.06.2014 року.

Відповідач неналежним чином виконував умови договору, внаслідок чого станом на 13.09.2011 року утворилась заборгованість в сумі 302526,38 грн.

Дані обставини встановлені рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2011 року, яке набрало законної сили 31.10.2011 року.

Даним судовим рішенням було задоволено позовні вимоги банку та звернуто стягнення на предмет застави автомобіль ToyotaCamry, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить відповідачеві ОСОБА_2 .

Як встановлено судом із наданої банком виписки по рахунку відповідача, останній платіж в рахунок погашення заборгованості було ним внесено 20.08.2013 року.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка виникла за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року в розмірі 2142,85 доларів США і є 3 % річних від простроченої суми заборгованості за тілом кредитну, яка складає 23787, 69 доларів США.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини першої статті 267 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Відповідно до статті 625 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:

(1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;

(2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

(3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Враховуючи той факт, що позивач раніше звертався до суду із вимогами до відповідача про що свідчить рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2011 року, був змінений строк виконання договору. Позивач звернувся до суду з даним позовом 26.01.2023 року поза межами строку позовної давності.

Натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Аналогічний висновок міститься в постанові ОП Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 757/44680/15-ц.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 273, 280-282, 353-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11.09.2023 року.

Суддя Ю.О. Матвєєва

06 вересня 2023 року