Провадження №2-зз/369/15/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Соловюк В.І.,

за участі представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Києві заяву адвоката Явдошенко Олега Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в

У березні 2023 року на адресу від адвоката Явдошенко Олега Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_3 , надійшла заява про скасування заходів забезпечення позову. Просив суд скасувати заходи забезпечення позову, які накладені ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року у справі №369/12324/17, а саме арешт на житловий будинок площею 84,2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,1039 га, кадастровий номер 1:01:022:5088, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер позивач по справі. За життя позивач склала заповіт, згідно якого заповіла майно двом спадкоємцям, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Не скасування заходів забезпечення позову, а саме наявність арешту унеможливлює успадкувати майно, оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину.

29.03.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на заяву про зняття арешту. Вказала, що заявниця звернулася до суду з заявою про скасування арешту. Заяву обґрунтовує тим, що є спадкоємицею померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , однак вона не є учасником справи (їй було відмовлено у залученні як правонаступника). Також вказала, що ст. 158 ЦПК України не дає право суду за власної ініціативи скасовувати забезпечення позву після ухвалення рішення. Просила суд в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення відмовити.

У судовому засіданні представник заявниці вимоги заяви підтримав, просив суд задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача з приводу задоволення заяви заперечувала, просила суд відмовити в задоволенні заяви.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

З аналізу вищевказаної статті вбачається, що з заявою про скасування заходів забезпечення позову має право звернутися учасник справи, а ОСОБА_3 не є учасником справи.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.02.2022 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 про залучення правонаступника у справі №369/12324/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Тобто, в даному випадку, ОСОБА_3 , не є учасником справи, а тому позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову.

На підставі вище викладеного,суд приходить до висновку, що заява представника ОСОБА_3 підлягає поверненню.

Разом з тим, суд вважає за можливе скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду з власної ініціативи.

Судом встановлено, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року накладено арешт на житловий будинок площею 84,2 кв.м., який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1039 га кадастровий номер 1:01:022:5088, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , про поділ спільного майна подружжя, - задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1039 га з кадастровим номером 1:01:022:5088 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1039 га з кадастровим номером 1:01:022:5088 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_5 залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року залишено без змін.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року: розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії ; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Питання про скасування заходів забезпечення позову судом не вирішено судом при постановленні рішення.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Посилання відповідача на те, що суд не має права скасувати наявний арешт не узгоджується з ч.1 ст.158 ЦПК України.

Оскільки на даний час провадження по справі закінчено, рішення суду набрало законної сили, враховуючи наявність арешту, який є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном та суперечить приписам статей 319, 321 ЦК України суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 210, 158, 293 ЦПК України, суд, -

постановив :

Заяву адвоката Явдошенко Олега Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , про поділ спільного майна подружжя - повернути заявнику.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року, шляхом зняття арешту з:

житлового будинок площею 84,2 кв.м., який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельної ділянки площею 0,1039 га кадастровий номер 1:01:022:5088, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали виготовлений 14 квітня 2023 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ