ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/283/23 Справа № 200/8637/19 Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоювиконавчого комітету Дніпровської міської ради

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання бездіяльності протиправною, захист житлових прав, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що станом на дату визнання, а саме 21 травня 1993 року будинку АДРЕСА_1 аварійним, у квартирі АДРЕСА_2 цього будинку проживали та були зареєстровані ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2 .

Наразі, у вказаній квартирі також зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 синів ОСОБА_2 .

Вказує, що 21 травня 1993 року рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів ВЖРЕО Бабушкінського району м.Дніпропетровська Дніпропетровської області №480 було визнано аварійним будинок, що знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , а громадяни, які проживали в ньому підлягали внесенню у списки позачергового отримання житлових приміщень. Крім того будинок визнано таким, що загрожує обвалом та підлягає знесенню.

Зазначає, що будинок АДРЕСА_1 на момент визнання аварійним належав територіальній громаді міста, що підтверджується листом-відповіддю Шевченківської районної в місті Дніпрі ради від 12 квітня 2017 року №20/23-15.

Пунктом 1 рішення №480 від 21 травня 1933 року було затверджено акти районної технічної комісії про аварійність будинків належних місцевим радам, а тому числі і по АДРЕСА_3 .

Зазначає, що квартира АДРЕСА_4 до руйнування будинку мала три кімнати.

Вважає, що в даному випадку, її родині має бути надане благоустроєне житлове приміщення у вигляді квартири, розташованої в межах м.Дніпра, яка відповідає санітарним і технічним вимогам, має не менше трьох кімнат та жилу площу не менше 54,6 кв.м.

Вказує, що її житлові права були порушені бездіяльністю відповідачів, які не вжили заходів щодо надання іншого благоустроєного житлового приміщення їй та її родині. Всі мешканці будинку, крім сім`ї ОСОБА_1 , були відселені з аварійного будинку.

Зазначає, що неодноразові звернення до міської та районної ради м.Дніпропетровська позитивного результату не принесли.

У зв`язки з чим вимушена звернутися до суду та просити визнати протиправною бездіяльність Департаменту Житлового господарства Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо ненадання благоустроєного жилого приміщення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , місце проживання яких зареєстровано у квартирі АДРЕСА_4 , у межах норм жилої площі, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; та зобов`язати Департамент Житлового господарства Дніпровської міської ради, виконавчий комітет Дніпровської міської ради надати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 благоустроєне жиле приміщення у межах норм жилої площі у вигляді квартири, розташованої в межах м.Дніпра, яка відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, має не менше трьох кімнат та жилу площу не менші ніж 54,6 кв.м.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Департамент Житлового господарства Дніпровської міської ради та Виконавчий комітет Дніпровської міської ради надати ОСОБА_1 благоустроєне жиле приміщення у межах норм жилої площі у вигляді квартири, яка має складатися з того ж числа кімнат та бути не меншої площі, що й квартира АДРЕСА_4 .

В решті вимог позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову. Встановивши, що право користування квартирою АДРЕСА_4 виникло у позивача на законних підставах і протилежного відповідачами не доведено, оцінивши втрату позивачем свого права на користування житлом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд дійшов висновку щодо наявності передбачених законом підстав для надання позивачу іншого постійного благоустроєного житла. Водночас суд зазначив, що визнання бездіяльності відповідачів щодо ненадання житла протиправною не буде мати жодних наслідків для позивача, зокрема не зможе відновити права останньої, тому така вимога не може бути задоволена. Крім того, суд відмовив у задоволенні вимоги про зобов`язання відповідачів надати квартиру ОСОБА_2 та її дітям ОСОБА_3 2010 року народження та ОСОБА_4 , 2013 року народження, оскільки останні із вимогами про захист своїх та дітей житлових прав не звертались.

Не погодившись з рішенням суду виконавчий комітет Дніпровської міської ради звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що в акті обстеження стану жилого будинку по АДРЕСА_3 від 05 травня 1993 року визнані аварійними з загрозою обвалу квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , які необхідно відселити, проте квартира АДРЕСА_2 в акті не зазначається. Зазначає, що у вказаному акті зазначено, що в будинку проживає 9 сімей, 23 людини, із яких більша частина мешканців будинку відселена. Для відселення мешканців із аварійного будинку, виконавчому комітету Бабушкінської районної у місті ради в 2003, 2004, 2006 роках було виділено 9 квартир. Вказує, що на квартирному обліку сім`я ОСОБА_1 у виконавчому комітеті Шевченківської районної у місті Дніпрі ради не перебуває. Саме неналежне звернення до органів місцевого самоврядування не породжує у останнього обов`язку. Позивачем не надано доказів, що підтверджують сам факт проживання в квартирі АДРЕСА_8 літ.А-3). Незрозумілим є яким чином була здійснена реєстрація місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в аварійному будинку, що ставить під питання взагалі дійсність проживання у зазначеному будинку ОСОБА_1 . Крім того, позивач не проживає за місцем реєстрації, а фактичною адресою проживання є АДРЕСА_9 . Вважає, що позов є необґрунтованим, безпідставним та поданим до суду з метою спрощення чи уникнення встановленого законодавством порядку відселення громадян з аварійного житлового фонду міста. Вважає, що вимога про зобов`язання Департаменту Житлового господарства Дніпровської міської ради та Виконавчого комітету Дніпровської міської ради надати благоустроєне жиле приміщення у межах норм жилої площі у вигляді квартири, яка має складатися з того ж числа кімнат та бути не меншої площі, що й квартира АДРЕСА_4 визнається не чим іншим, як незаконною вимогою до суду втрутитись у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Крім того, судом допущено порушення норм процесуального права та не залучено Дніпровську міську раду до участі у справі, хоча прийнято рішення про її обов`язки та квартира АДРЕСА_4 є об`єктом комунальної власності та таке майно знаходиться у віданні Дніпровської міської ради.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно довідки КП «Жилсервіс-2» від 30 червня 2017 року за адресою: АДРЕСА_10 зареєстровані ОСОБА_1 , 1962 року народження, донька ОСОБА_2 , 1985 року народження, ОСОБА_3 2010 року народження та ОСОБА_4 , 2013 року народження (а.с.29).

Із копії паспорта громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що остання зареєстрована у казаній квартирі 10 серпня 2001 року, після виповнення 16-ти років. Також долучено копії свідоцтв про народження дітей останньої: ОСОБА_3 2010 року народження та ОСОБА_4 , 2013 року народження.

Згідно акту огляду будинку АДРЕСА_11 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_7 від 05 травня 1993 року, вказану частину будинку (А-3 квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_7 ) визнано аварійним із загрозою обвалу (а.с. 97-98). В акті вказано про відселення більшої частини будинку та про те, що в будинку проживають 9 сімей, 23 особи.

Вказаний акт було затверджено рішенням Виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів від 21 травня 1993 року №480, яким будинок АДРЕСА_3 визнано аварійним (а.с. 89-90).

Рішень щодо подальшої долі будинку матеріали справи не містять, разом із тим в матеріалах справи містяться звернення Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради від 04 лютого 2016 року та від 28 березня 2017 року щодо вирішення питання знесення будинку, який загрожує життю людей.

Із перегляду вулиць в сервісі Карти Google встановлено, що станом на 2015 рік в будинку АДРЕСА_12 відсутні вікна, двері, дах, перекриття. У такому будинку вбачається лише наявність фасадних стін.

Список мешканців будинку АДРЕСА_1 на відселення не затверджувався, що підтверджується листом відповідача від 29 січня 2018 року (а.с.86).

Разом із тим, із численних листів органів місцевого самоврядування вбачається факт виселення осіб із будинку АДРЕСА_1 із наданням іншого житла, зокрема у листах відповідача вказано про надання у 2003, 2004 та 2006 дев`яти квартир (а.с.33, 34), у листі Шевченківської районної у м. Дніпрі ради від 22 травня 2017 року вказано про надання за період з 1993 по 2013 рік 11 квартир (а.с. 49-50), відповідні документи містяться на аркушах справи 82-85.

Крім того, у листі Бабушкінської районної у місті ради від 12 лютого 2013 року вказано, що міським головою, листом №1/54 від 21 вересня 2006 року виділялася двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_5 для відселення сім`ї ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_4 . У зв`язку з відсутністю контактної інформації таку квартиру повернуто 08 лютого 2007 року (а.с.а.с.39, 51, 83).

Із листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 11 квітня 2017 року вбачається, що будинок що за адресою: АДРЕСА_12 , станом на дату визнання його аварійним 21 травня 1993 року, перебував у власності м.Дніпропетровська, станом на 11 квітня 2017 року перебуває у комунальній власності територіальної громади (а.с. 35).

Долученими позивачем доказами підтверджується факт звернення останньої до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, починаючи із 2013 року. У відповіді від 15 серпня 2018 відповідач зокрема вказує, що у переданих йому копії рішення про визнання будинку по АДРЕСА_12 аварійним та документів до нього відсутні список мешканців квартири АДРЕСА_2 , а також про таку квартиру відсутні відомості в акті обстеження будинку.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до положень статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно статті 1 ЖК УРСР громадяни мають право на житло.

Відповідно до положень статті 4 ЖК УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Статтею 7 ЖК УРСР встановлено, що періодично провадиться обстеження стану жилих будинків державного і громадського житлового фонду. Непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів. Порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Згідно статті 10 ЖК УРСР громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

Згідно із пунктами 1-4, 8, 12-13 частини першої статті 15 ЖК УРСР виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства, на території району, міста, району в місті здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30); керують житловим господарством, забезпечують належний технічний стан, капітальний і поточний ремонт житлового фонду, що є у віданні Ради; здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад (частина перша статті 18); здійснюють контроль за станом та експлуатацією відомчого житлового фонду; здійснюють контроль за діяльністю житлово-будівельних кооперативів, за експлуатацією та ремонтом належних їм будинків, скасовують рішення загальних зборів або правління житлово-будівельного кооперативу, що суперечать законодавству (стаття 138); здійснюють контроль за утриманням будинків, що належать громадянам (стаття 154); подають громадянам допомогу в проведенні ремонту жилих приміщень (стаття 178).

Згідно статті 18 ЖК УРСР управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Відповідно до статті 30 ЖК УРСР державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду здійснюється Радами народних депутатів, їх виконавчими і розпорядчими органами, а також спеціально уповноваженими на те державними органами в порядку, встановленому законодавством.

Статтею 110 ЖК УРСР визначено, що громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо: будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню; будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом; будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий.

Положеннями статті 112 ЖК УРСР встановлено, якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом, громадянам, виселюваним з цього будинку (жилого приміщення), інше благоустроєне жиле приміщення залежно від належності будинку надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів чи державною, кооперативною або іншою громадською організацією, а в разі неможливості надання жилого приміщення цією організацією - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Згідно статті 113 ЖК УРСР надаване громадянам у зв`язку з виселенням інше благоустроєне жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати вимогам статті 50 цього Кодексу. Громадянам, які займали окрему квартиру, повинно бути надано окрему квартиру. Якщо наймач займав більш як одну кімнату, йому надається жиле приміщення, що складається з того ж числа кімнат. За розміром жиле приміщення має бути не меншим за те, яке займав наймач, однак у межах норми жилої площі. Якщо наймач або член сім`ї, що проживає разом з ним, має право на додаткову жилу площу і фактично користується нею, жиле приміщення надається з урахуванням норми додаткової жилої площі. У разі виселення з жилого приміщення, меншого за розміром, ніж це передбачено для надання жилого приміщення в даному населеному пункті, виселюваному надається жиле приміщення відповідно до встановленого розміру.

Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 26 квітня 1984 року № 189, встановлено, що обстеження стану жилих будинків державного і громадського житлового фонду провадиться не менше одного разу на п`ять років, і якщо під час обстеження стану жилих будинків буде виявлено невідповідність санітарним і технічним вимогам цих будинків (жилих приміщень), яку можливо і доцільно усунути шляхом проведення капітального ремонту, житлово-експлуатаційна організація вирішує в установленому порядку питання про проведення такого ремонту, а у разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання.

У вказаному положенні чітко визначено підстави для прийняття виконавчим комітетом місцевої Ради рішення про проведення капітального ремонту жилого будинку (жилого приміщення) чи визнання такого житла непридатним для проживання.

Встановивши, що будинок, в якому розташована квартира позивача рішенням Виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів від 21 травня 1993 року №480, визнано аварійним та врахувавши, що відповідач як орган місцевого самоврядування покликаний забезпечити реалізацію права позивача на житло, суд першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що в акті обстеження стану жилого будинку по АДРЕСА_3 від 05 травня 1993 року визнані аварійними з загрозою обвалу квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , які необхідно відселити, проте квартира АДРЕСА_2 в акті не зазначається, колегія суддів відхиляє, оскільки із матеріалів справи вбачається наявність факту руйнування будинку в цілому.

Аргументи апеляційної скарги про ненадання ОСОБА_1 доказів, що підтверджують сам факт проживання останньої в квартирі АДРЕСА_8 літ.А-3) не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки матеріали справи містять факти того, що органами місцевого самоврядування здійснювалися дії щодо відселення сім`ї ОСОБА_1 з аварійного будинку, однак відселення через бездіяльність відповідних органів так і не було здійснено.

Доводи про проживання ОСОБА_1 за фактичною адресою: АДРЕСА_9 та непроживання останньої за місцем реєстрації не беруться до уваги, з огляду на їх необґрунтованість та недоцільність в даному випадку, оскільки самим відповідачем не заперечується факт визнання будинку АДРЕСА_1 аварійним та таким, що загрожує життю людей, тому проживання у такому будинку ОСОБА_1 є небезпечним.

Не можуть бути взяті до уваги і доводи про порушення норм процесуального права в частині не залучення судом першої інстанції Дніпровської міської ради до участі у справі, хоча прийнято рішення про її обов`язки, оскільки вирішуючи цей спір по суті суд першої інстанції застосував передбачений законом ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, натомість Дніпровська міська рада, будучи обізнаною про наявність оскаржуваного рішення суду погодилась з таким рішенням суду та не оскаржила його в апеляційному порядку.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова