Житомирський апеляційний суд
Категорія 63 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Галацевич О.М., Григорусь Н.Й.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №295/13833/22 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природній газ за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Стрілецької О.В., в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» звернулося до суду з даним позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природний газ у сумі 18286,92 грн. Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу, який постачається за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що відповідач, ураховуючи фактичне споживання природного газу, здійснила приєднання до умов публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам. Споживач не в повному обсязі здійснювала своєчасну оплату послуг за спожитий природний газ, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка становить 18286,92 грн. Посилаючись на ст. 625 ЦК України, також просив стягнути інфляційні втрати в сумі 608,03 грн та 3% річних 253,76 грн, які нараховані по 23.02.2022 року, як відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11 травня 2023 року позов ТОВ «Житомиргаз Збут» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житомиргаз Збут» заборгованість за спожитий природний газ, яка утворилась за період з 01.05.2019 по 01.05.2022 в розмірі 18286,92 грн; нараховані за період з 01.06.2019 по 23.02.2022 інфляційні витрати в сумі 608,03 грн, 3% річних в розмірі 253,76 грн, а також судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що докази на підтвердження укладення між нею та відповідачем будь - яких договір щодо постачання природнього газу на квартиру АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 відсутні. Вказує, що на період дії воєнного стану та шести місяців після у якому воєнний стан буде припинено або скасовано, законодавством передбачено певні обмеження, зокрема заборонено подавати судові позови та проводити стягнення заборгованості у примусовому порядку за спожитий газ та встановлену спеціальну процедуру врегулювання питання наявності заборгованості у побутових споживачів. За вказаних обставин, право позивача, як постачальника газу на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за спожитий природній газ є обмеженим, а тому це є підставою для відмови у позові.

Справа розглядається без виклику сторін в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Житомиргаз Збут» суд першої інстанції обґрунтовував свою позицію тим, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які відповідач не виконує належним чином, своєчасно не здійснює в повному обсязі плату за послуги зі споживання природного газу, які надає позивач, чим порушуються його права, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 "Про житлово-комунальні послуги" вбачається, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Зі змісту статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема, послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача кореспондує обов`язок, серед інших, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до пункту 6 частини 1статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору.

Судом першої інстанції встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_4 , зокрема квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 забезпечуються послугами з постачання природного газу, які надавало ТОВ «Житомиргаз Збут», що не заперечувалось сторонами.

ОСОБА_1 є власником квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , що знаходяться за вищевказаною адресою.

Згідно матеріалів справи за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_1 у період з 01.05.2019 по серпень 2022 був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , за яким проводились нарахування спожитого природного газу.

01 серпня 2022 року за заявою ОСОБА_1 на її ім`я був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_5 , де встановлений вузол обліку газу ВК-G4Т №11574822, 2018 року, з показами лічильника на рівні 1915, 74 куб.м.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_6 , яким позивачем надаються послуги з постачання природного газу. Вказані квартири мають окремі вузли обліку природного газу, які встановлені за заявою ОСОБА_1 , квартири мають окремі особові рахунки, які відкриті на ім`я відповідача за її заявою, оплату за споживання природного газу здійснює ОСОБА_1 .

Згідно долучених копій квитанцій від 09.04.2021, 06.05.2021, 22.09.2021, 20.02.2021 за послуги з постачання природного газу по особовому рахунку № НОМЕР_1 сплачувала ОСОБА_1 .

Обсяги спожитого газу за особовим рахунком, який був відкритий на ім`я ОСОБА_1 за період, протягом якого позивач просить стягнути заборгованість, підтверджується належними доказами, зокрема, фінансовим станом по особовому рахунку НОМЕР_1 , детальним аналізом нарахувань та оплат по вказаному особовому рахунку, згідно яких вбачається нарахування по двом лічильникам, змістом актів про перевірку стану обліку природного газу № 89199 від 20.11.2020, № 62481 та № 62482 від 23.09.2021, а також підтверджується змістом скріншотів, які надані представником відповідача, роздруковані в паперовому вигляді з особистого електронного кабінету споживача ОСОБА_1 по особовому рахунку НОМЕР_1 , відомості в яких щодо обсягів спожитого газу і періоду надання показників цілком відповідають наданому позивачем розрахунку.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що між позивачем та відповідачем існують грошові зобов`язання, які відповідачем порушуються, наявна заборгованість підлягає сплаті з врахуванням трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань (висновок у справі ВСУ № 6-68цс12).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

З врахуванням постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року пеня та інфляційні витрати нараховані до 01 лютого 2022 року.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав покладення на ОСОБА_1 обов`язку сплатити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» борг за спожитий природній газ в сумі 18286,92 грн.

Щодо посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про відсутність доказів укладення з позивачем договорів на постачання природнього газу на квартиру АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , то суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам розміщений на офіційному сайті ТОВ «Житомиргаз Збут».

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц (провадження №14-280цс18).

Щодо посилання в апеляційній скарзі на період дії воєнного стану та шести місяців після у якому воєнний стан буде припинено або скасовано, законодавством передбачено певні обмеження, зокрема заборонено подавати судові позови та проводити стягнення заборгованості у примусовому порядку за спожитий газ.

Відповідно до абз.5 ч.2 ст.1 Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, постачальнику природного газу забороняється здійснювати будь-які дії щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості (у тому числі включати заборгованість у рахунок на оплату, подавати судові позови, проводити стягнення заборгованості у примусовому порядку, вчиняти заходи з припинення газопостачання у зв`язку з наявністю заборгованості тощо), яка врегульовується відповідно до абзацу другого частини третьої статті 2 цього Закону.

Згідно забз.2 ч.3 ст.2 Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" постачальникам природного газу компенсуються заборгованість побутових споживачів, що врегульовується згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання видів заборгованості (грошових зобов`язань), визначених у статті 1 цього Закону, суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.

Вимогами абзацу 4 статті 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» визначено заборгованість (грошові зобов`язання) суб`єктів ринку природного газу, що підлягає (підлягають) врегулюванню відповідно до цього Закону, зі змісту якої вбачається, що заборгованість, про стягнення якої звернувся з позовом позивач, не підлягає врегулюванню на їх підставі.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що споживачем послуг з постачання природного газу в квартирі АДРЕСА_3 є її донька ОСОБА_2 , а тому до неї повинна бути заявлена вимога про стягнення заборгованості, з огляду на наступне.

Згідно копії довідки ПП «Управляюча компанія «Житлове експлуатаційне підприємство №1» №33 від 02.02.2023 р. в квартирі АДРЕСА_6 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки БТІ №10804 від 20.02.2019 користувачем квартири АДРЕСА_3 зазначена ОСОБА_2 .

Разом з тим, сам по собі факт того, що ОСОБА_2 разом з членами її родини зареєстрована і проживає у квартирі АДРЕСА_6 не є підставою стверджувати, що саме вона є споживачем таких послуг, що вона уповноважена власником на укладення договору на постачання природного газу та здійснення його оплати, що між нею та власником нерухомого майна досягнута відповідна домовленість з даного приводу.

Водночас, на підставі матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що саме відповідач ОСОБА_1 , як власник нерухомого майна і споживач послуг, неодноразово зверталась з численними заявами до позивача.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 травня 2023 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 травня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді