Ухвала

Іменем України

13 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 357/5329/22

провадження № 61-4632ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року в складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф., Мостової Г. І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_2 подала до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позов, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн, спричинену внаслідок вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 26 січня 2022 року близько 06 год. 30 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes Vito» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись на 71 км+500м автодороги Київ-Одеса на території Білоцерківського району Київської області в напрямку м. Києва, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 12.3 ПДР України, проявив неуважність та безпечність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, не врахував дорожню обстановку, при виникненні небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, в наслідок чого допустив зіткнення з металевим колесовідбійником. У результаті вказаного ДТП пасажир автомобіля «Mercedes Vito» ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, зокрема відкриті переломи діафізів правої великої гомілкової кістки, лівої великої гомілкової кістки, правої малої гомілкової кістки, лівої малої гомілкової кістки, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечним для життя. В результаті даної ДТП в позивача було пошкоджено обидві нижні кінцівки, одну з яких ампутовано, внаслідок чого ОСОБА_2 отримала інвалідність та змушена пройти довготривалий курс лікування та реабілітації. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні по частини другої статті 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, на підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування основного покарання з іспитовим строком на два роки. Матеріальну шкоду, яка була завдана позивачу, витрати на операції, лікування та ліки були оплачені відповідачем, проте позивачу було заподіяну й моральну шкоду, оскільки їй було ампутовано одну кінцівку, вона перебувала на довготривалому лікуванні, потребує стороннього догляду, фізичні болі не дають спокійно спати, думати, спілкуватися, у позивача присутні фантомні болі ампутованої кінцівки, вона не зможе працювати на своїй улюбленій роботі - вчителем, а також не зможе надавати допомогу своїм рідним, у тому числі своєму сину у догляді за онуками.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанцій мотивовано тим, що з наданих суду письмових доказів, розписок, медичної документації неможливо безперечно стверджувати, що відповідач відшкодовував лише матеріальну шкоду, або, що сторонами була в будь-який спосіб погоджена сума матеріальної і моральної шкоди, чи її розмежування. Доказів, що передані відповідачем кошти було витрачено позивачем виключно на лікування, суду не надано. Визначаючи розмір відшкодування, суд вважав, що діями ОСОБА_1 позивачу була спричинена моральна шкода. Суд також врахував, що відповідач відразу після ДТП відшкодовував ОСОБА_2 шкоду, щиро розкаявся та визнав даний позов частково, вважаючи для себе прийнятним визначення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. При цьому відповідач надав підтвердження свого матеріального становища, зазначив про неможливість керувати ТЗ через обмеження за вироком суду та підтвердив розмір свого пенсійного забезпечення.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2022 року змінено, збільшено розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди з 30 000 грн до 100 000 грн. У іншій частині рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості; по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Мотивуючи рішення про зменшення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілої, до 30 000 гривень, суд першої інстанції враховував не лише фізичні та моральні страждання потерпілої, а й матеріальне становище відповідача, його неможливість керувати ТЗ через обмеження за вироком суду та розмір його пенсійного забезпечення. Однак, таке рішення суду першої інстанції прийнято без врахування вимог закону, належним чином не мотивоване та, зокрема, суперечить імперативній вказівці частини четвертої статті 1193 ЦК України про те, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди задано вчиненням кримінального правопорушення. Аналогічні висновки викладені у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі №554/6821/17, яку апеляційний суд вважає за можливе застосувати у даній справі в частині висновків, які стосуються розгляду цивільного позову.

Здоров`ю позивачки було заподіяно значну шкоду, вона зазнала фізичного болю та страждань, витратила багато часу і зусиль для відновлення попереднього стану, однак цього досягти не вдалось, перенесла сильний емоційний стрес через отриману травму, втратила кінцівку, отримала інвалідність 1 групи, втратила роботу та вимушено обмежила своїх рідних у достатньому піклуванні, назавжди порушено звичайний ритм її життя, значно погіршився її психологічний та фізичний стан, що додає моральних страждань і такі страждання не припинилися, а продовжують відбуватися, що підтверджується поданим у судовому засіданні суду апеляційної інстанції епікризом від 28 листопада 2022 року.

Тому колегія суддів вважала, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди є необґрунтованим та таким, що підлягає зміні шляхом збільшення розміру відшкодування моральної шкоди.

31 березня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року, в якій просить оскаржене судове рішення в частині часткового задоволених вимог апеляційної скарги скасувати та залишити в силі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2022 року. Касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження.

Підставою, на якій подається касаційна скарга, скаржник зазначає порушенням судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не обґрунтував свого висновку щодо помилкового зменшення судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди, не обґрунтував належним чином, як поданий до суду апеляційної інстанції новий доказ (епікриз ОСОБА_2 від 28.11.2022 року) зумовлює необхідність збільшення розміру відшкодування моральної шкоди з 30 000 грн до 100 000 грн та не перевірив чи надсилався останній сторонам по справі. Апеляційний суд не зазначив, які докази судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено.

Скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України, посилаючись на те, що повний текст оскарженої постанови отримано ним 01 березня 2023 року. На підтвердження зазначених обставин до касаційної скарги додано відповідні докази.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Ураховуючи те, що касаційну скаргу подано 31 березня 2023 року, тобто протягом тридцяти днів з дня, коли особа отримала оскаржену постанову, строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2022 року по справі № 357/3215/22 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України та призначено останньому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. На підставі статті 75 КК України звільнено відповідача від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладено обов`язки відповідно до статті 76 КК України. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в сумі 1 372,96 грн. Вирок Білоцерківського міськрайонного суду набрав законної сили 04 липня 2022 року.

Вироком суду встановлено, що сукупність допущених відповідачем порушень вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 12.3 ПДР України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Mercedes Vito» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , перебуваючи в автомобілі як пасажир отримала наступні тілесні ушкодження: відкриті переломи діафізів правої великої гомілкової кістки, лівої великої гомілкової кістки, правої малої гомілкової кістки, лівої малої гомілкової кістки, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які згідно з пунктами 2.1.2 та 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ №6 від 17 січня 1995 року, є небезпечним для життя.

Внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди травм, позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні у Білоцерківській міській лікарні № 2 із 26 січня 2022 року по 14 березня 2022 року, перенесла операцію 26 січня 2022 року, ПХО травматичної ампутації лівої гомілки, оформлення культі на рівні с/з, ПХО відкритого перелому ДЕМ обох кісток правої гомілки. МОС АЗФ. ПХО рваних ран нижньої губи.

ОСОБА_2 перебувала на лікарняному з 22 березня 2022 року по 25 травня 2022 року, отримувала лікування, рекомендовано: реабілітація, масаж, ЛФК, реампутація лівої ноги, підготовка до протезування, протезування, зняття пластини на правій нозі через рік, реабілітація, масаж.

Відповідач в добровільному порядку відшкодував позивачці 86 000 грн та 5 800 дол. США.

У статті 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення (частина четверта статті 1193 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 466/8242/18ц (провадження № 61-943св20) вказано, що:

«розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуваннюпри вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22) вказано, що «за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі; зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди; у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини; завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи; гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості; по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди».

Апеляційний суд врахував також висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц(провадження № 14-538цс19), на який є посилання в касаційній скарзі, в якому вказано, що:

«моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зменшуючи розмір морального відшкодування, встановлений судом першої інстанції, до 150 000, 00 грн, апеляційний суд дійшов висновку про те, що такий розмір відшкодування є достатнім для розумного задоволення потреб позивача. При цьому апеляційний суд не зазначив, які нові докази, протилежні висновкам місцевого суду, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, зумовлюють необхідність зменшення встановленого судом першої інстанції відшкодування моральної шкоди. Переоцінивши докази, які були оцінені місцевим судом з дотриманням вимог процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції не зазначив в оскаржуваному судовому рішенні, які порушення норм процесуального права були допущені судом першої інстанції і в чому полягають ці порушення, які норми матеріального права були неправильно застосовані і в чому полягає таке неправильне застосування, тобто не встановив і не навів правових підстав для скасування рішення».

У постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі № 554/6821/17 (провадження

№ 51 - 4571 км 20) зроблено висновок, що «виходячи із вимог розумності та справедливості суд першої інстанції дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 600 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи своє рішення про зменшення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілої, до 200 000 гривень, апеляційний суд врахував, фізичні та моральні страждання потерпілої, обставини справи, відсутність роботи та стабільного доходу в обвинуваченого. Таке рішення суду апеляційної інстанції прийнято без врахування зазначених вимог закону, належним чином не мотивоване та суперечить імперативній вказівці ст. 1193 ч. 4 ЦК України про те, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди задано вчиненням кримінального правопорушення. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду в частині вирішення цивільного позову, а саме про стягнення з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 моральної шкоди, підлягає зміні, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 500 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. При цьому колегія суддів враховує, що здоров`ю ОСОБА_2 було заподіяно значну шкоду, вона зазначала фізичного болю та страждань, витратила багато часу і зусиль для відновлення попереднього стану, однак цього досягти не вдалось, перенесла сильний емоційний стрес через отримані травми, отримала 2-гу групу інвалідності, втратила роботу та вимушено обмежила своїх дітей у материнському піклуванні, назавжди порушено звичайний ритм її життя, значно погіршився її психологічний та фізичний стан, що додає моральних страждань».

Апеляційний суд встановив, що здоров`ю позивачки було заподіяно значну шкоду, вона зазнала фізичного болю та страждань, витратила багато часу і зусиль для відновлення попереднього стану, однак цього досягти не вдалось, перенесла сильний емоційний стрес через отриману травму, втратила кінцівку, отримала інвалідність 1 групи, втратила роботу та вимушено обмежила своїх рідних у достатньому піклуванні, назавжди порушено звичайний ритм її життя, значно погіршився її психологічний та фізичний стан, що додає моральних страждань.

За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано стягнув грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.

Висновки зроблені апеляційним судом в оскарженій постанові не суперечать висновкам, зробленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки у наведених в касаційній скарзі постановах Верховний Суд виклав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Оскільки суд касаційної інстанції зробив висновок про необґрунтованістькасаційної скарги з підстав, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, то відсутні підстави для висновку про те, що судом порушено норми процесуального права (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, №21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат