Справа № 136/127/23
провадження № 2/136/26/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2023 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу

за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ"ПРИВАТБАНК" (далі-позивач), через представника, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), у якому просив:

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.08.2010 у розмірі 60189,46 грн.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

Відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 07.08.2010. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування кредитом. Також, відповідачем була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", а банком відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який збільшився до 48000,00 грн. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості чим порушила умови кредитного договору. У зв`язку із зазначеним порушенням, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 20.12.2022 має заборгованість у розмірі 60189,46 грн, з яких: 49505,28 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2848,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 7836,18 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК; 0,00 грн - пеня; 0,00 грн - комісія. У добровільному порядку відповідач свою заборгованість не погашає, а тому викладені обставини слугували підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 01.02.2023 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала.

Суд, оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

Як вбачається зі змісту анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку №б/н від 07.08.2010, відповідач ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку, однак крім анкетних даних відповідача не зазначено вид картки та бажаний кредитний ліміт. Наданий до позовної заяви витяг з Умов та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а паспорт споживчого кредиту був підписаний значно пізніше 07.10.2021. Представником позивача надано суду довідку про зміну умов кредитування де зазначалося, що відповідачу 13 разів змінювали кредитний ліміт за картковим рахунком. Згідно з довідкою про видачу кредитних карток відповідачу п`ять разів видавалися різні картки. Разом з тим, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач станом на 20.12.2022 має заборгованість у розмірі 60189,46 грн, з яких: 49505,28 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2848,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 7836,18 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК; 0,00 грн - пеня; 0,00 грн - комісія.

Суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як визначено в ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом було встановлено, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана відповідачем 07.08.2010, містить її анкетні дані, однак крім них не зазначено вид картки та бажаний кредитний ліміт.

Суд вважає таку анкету-заяву неналежним доказом про отримання кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі. Також наявний паспорт відповідача, копія якого нею була посвідчена 07.10.2021 значно пізніше після анкети-заяви. Крім того, наданий до позовної заяви витяг з Умов та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Представником позивача надано суду довідку про зміну умов кредитування де зазначалося, що відповідачу 13 разів змінювали кредитний ліміт за картковим рахунком. Згідно з довідкою про видачу кредитних карток відповідачу п`ять разів видавалися картки.

Суд вважає довідки про зміну кредитного ліміту та про видачу карток неналежними та недопустимими доказами існування заборгованості в заявленому представником позивача до стягнення розмірі, оскільки вони не містять обов`язкових реквізитів таких документів (вихідного номера та дати створення) у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що ці довідки стосуються саме кредитного договору, за яким представник позивача просив стягнути заборгованість з відповідача.

Суд вважає неналежним доказом наданий представником позивача витяг з Умов та Правила надання банківських послуг, оскільки він не містять підпису відповідача, отож не доведено, що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника (правова позиція Верховного Суду від 03.07.2019, у справі № 342/180/17/14-131цс19, Великої Палати). Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15). До такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 27.08.2020 (провадження №61-8915св19). Водночас суд вважає, що відомості отримані в результаті огляду веб-сайту своєю суттю є фіксацією на час такого огляду певного стану речей, відповідної інформації, отож не може достовірно спростувати чи підтвердити наявність станом на час написання анкети-заяви тієї чи іншої редакції Умов/Правил.

Суд вважає неналежним та недопустимим доказом виписку за договором, оскільки у ній відсутня інформація про те, яка саме картка є кредитною карткою, за якою позивач нарахував заявлену до стягнення заборгованість, з виписки вбачається, що операції здійснювалися за кількома картками. Крім того, згідно п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04.07.2018 форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Однак, зазначеним вимогам надана позивачем виписка не відповідає, оскільки не містить всіх обов`язкових реквізитів, зокрема: номеру особового рахунку, коду валюти, суму вхідного залишку за рахунком, код банку-кореспондента, номер рахунку кореспондента, номер документа, суму операції (відповідно за дебетом або кредитом), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, а відтак не може бути прийнята судом в якості доказу проведених за рахунком операцій.

Суд зауважує, що доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідача не може бути підтвердженням існування заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки цей розрахунок не є первинним документом, він не відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Суду не надано доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі та розміру наданого кредиту, а також належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача за кредитним договором саме у зазначеному в позовній заяві розмірі, а тому суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу.

Інших належних та допустимих доказів на противагу зазначених висновків суду позивачем не надано та в ході судового процесу судом не встановлено.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 07.08.2010 у розмірі 60189,46 грн, не є обґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено суд відносить судові витрати понесені позивачем на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 258 259, 263, 265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, Київська обл., ЄДРПОУ - 14360570) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду, а зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО