Провадження № 4-с/522/26/23
УХВАЛА

28 березня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Волошина А. С.,

представника заявника адвоката Костинюка Ю. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції проарешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стягувач ПАТ Банк «Фінанси та Кредит»), -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 зі скаргою в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, та просить скасувати постанову державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Дідорчук О. В. від 22.09.2011 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 259375592.

В обґрунтування скарги вказав, що постановою державного виконавця Дідорчук О. В. від 22.09.2011 було накладено арешт на все його майно. З відповіді виконавчої служби йому стало відомо, що виконавчий документ, на виконання якого було заведене виконавче провадження та в рамках якого прийнято оскаржувану постанову, було у 2012 році повернуто стягувачу з правом його повторного пред`явлення до виконання. Він на даний час не внесений до реєстру боржників, будь-які стягнення з нього виконавчою службою не проводяться, а тому вважає, що відсутні підстави для збереження арешту, оскільки минуло понад 10 років, арешт втратив свою актуальність та сплили терміни виконання судового рішення та пред`явлення виконавчого листа до виконання.

У судовому засіданні представник заявника адвокат Костинюк Ю. Д. скаргу просив задовольнити з наведених у ній підстав.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали скарги, дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що на виконанні у Першому Приморському ВДВС Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 25937592 з примусового виконання виконавчого листа № 2-9634/10, виданого 17.02.2011 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» в особі Одеської філії «Одеське РУ «АТ Банк «Фінанси та Кредит» грошової суми в розмірі 25 399, 10 грн.

Постановою державного виконавця Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ Дідорчук О. В. від 22.09.2011 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

З листа Першого Приморського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.10.2022 № 56713 слідує, що постановою державного виконавця від 01.07.2012 виконавчий документ повернуто стягувачу з правом повторного його пред`явлення до виконання, при завершенні виконавчого провадження підстави для зняття арешту у державного виконавця були відсутні.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 57 вказаного закону (в редакції закону чинного на час виникнення спірних правовідносин) арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника)

При цьому, законом не передбачено право державного виконавця на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав.

У ч. 5 ст. 47 Закону зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Як слідує з матеріалів справи, приймаючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 5 частини 1 статті 47 Закону № 606-XIV, державним виконавцем правомірно не вирішено питання про припинення чинності арешту майна боржника.

Зняття арешту з майна божника пов`язується із закінченням виконавчого провадження. У разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим.

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника тільки в разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 425/1341/17, від 10.04.2019 у справі № 522/15772/16- ц.

На даний час порядок зняття арешту з майна чи коштів боржника врегульовано ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини відповідно до положень ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відтак, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника, адже рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» в особі Одеської філії «Одеське РУ «АТ Банк «Фінанси та Кредит» грошової суми в розмірі 25 399, 10 грн не виконане, що підтвердив у судовому засіданні і представник заявника.

Отже, підстави для скасування постанови державного виконавця Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ Дідорчук О. В. від 22.09.2011 про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборони на його відчуження та задоволення скарги ОСОБА_1 відсутні, оскільки боржник не виконав рішення суду про стягнення заборгованості, в ході виконання якого був накладений арешт на майно ОСОБА_1 , а тому для зняття арешту не було законних підстав.

При цьому, посилання заявника на те, що з часу накладення арешту на майно сплив тривалий час не є підставою для скасування постанови державного виконавця про накладення арешту.

Керуючись ст. 447, 450, 451 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стягувач ПАТ Банк «Фінанси та Кредит») - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дняїї проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т. Ю. Федчишена