Справа № 350/908/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/444/23
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Працун В.В.,

з участю особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_1 і його представника адвоката Ошуста С.Є., представника позивача ОСОБА_2 адвоката Родікова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення (заочне) Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Бейком А.М. 27 серпня 2015 року в смт. Рожнятів Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 05 жовтня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14.05.2015 року шлюб між ними розірвано, а неповнолітні діти залишені на проживанні з нею. Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча має таку можливість, оскільки регулярно працює на сезонних роботах та має високі доходи. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 1000 гривень на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви і до їх повноліття (а.с.1-2).

Рішенням (заочним) Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 600 гривень щомісячно, починаючи з 11.06.2015 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.17-18).

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2023 року строк на подання заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення поновлено. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2015 року залишено без задоволення (а.с.49-51).

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає його прийнятим без повного, всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи, необ`єктивним, необгрунтованим та винесеним із порушенням норм матеріального та процесуального законодавства.

Апелянт зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене без його участі, його неявка була викликана тим, що йому не було відомо про час та день розгляду справи в суді, судових повісток не отримував за адресою зареєстрованого місця проживання. Крім того, в період часу з листопада 2013 року і, зокрема, станом на серпень 2015 року, працював у с.Солонка Цюрупинського району Херсонської області, де і проживав та був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Про існування оскаржуваного судового рішення він дізнався тільки 13.12.2022 року у Рожнятівському відділі ДВС Калуського району Івано-Франківської області, коли ознайомився із матеріалами виконавчого провадження.

Рішення мотивоване тим, що копією свідоцтва про розірвання шлюбу підтверджено перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а копіями свідоцтва про народження дітей підтверджено, що сторони мають неповнолітніх дітей. Тому з нього слід стягнути аліменти на користь позивачки на утримання дітей. Проте, такі висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вважає, що судом неправильно вирішено заявлений до нього позов у частині стягнення аліментів на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_5 , оскільки син з листопада 2014 року фактично постійно проживає з ним, що встановлено та підтверджується рішенням Рожнятівського районного суду від 14.05.2015 року в справі №350/241/15-ц про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей і в силу вимог ч.5 ст.82 ЦПК України не потребує доказування, а також листом Служби у справах дітей Перегніської селищної ради від 10.12.2021 року.

Наголошує, що при розгляді справи та ухваленні оскаржуваного рішення не досліджено той факт, що син фактично проживає з ним, тому він у випадку прийняття участі у справі мав би можливість подати відзив на позов щодо його безпідставності та подав би клопотання про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи Служби у справах дітей Перегінської селищної ради.

Також факт проживання сина ОСОБА_5 з ним підтверджується актом огляду домоволодіння від 17.11.2021 року, актом комісії Перегінської селищної ради від 25.11.2016 року, довідкою №51 від 16.03.2016 року про те, що син навчається у Перегінському ліцеї. Ним повністю забезпечені належні умови проживання сина, дитина забезпечена необхідним одягом та харчуванням, до будинку підключена інтернет-мережа, необхідна для дистанційного навчання. Мати дитини постійно перебуває за межами України на роботі, а коли приїздить у відпустку, постійно спілкується з сином.

На противагу цьому, він має самостійний дохід і постійне місце проживання в задовільних матеріально-побутових умовах, забезпечений матеріально, так як займається підприємницькою діяльністю і створив належні умови для виховання та всебічного розвитку сина ОСОБА_3 , до якого добре відноситься і сам син бажає надалі проживати з ним.

З вказаних підстав просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити частково в частині стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а в частині щодо стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити (а.с.54-57).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_1 і його представника адвоката Ошуста С.Є., представника позивача ОСОБА_2 адвоката Родікова І.С., дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.10.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.05.2008 року та серії НОМЕР_2 від 09.10.2012 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.5,6).

Згідно довідки виконкому Небилівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області від 11.02.2015 року №187, до складу сім`ї ОСОБА_2 входять: ОСОБА_6 мати, ОСОБА_7 батько, ОСОБА_8 брат, ОСОБА_4 дочка, 2012 року народження (а.с.7).

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2015 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.59-60).

Під час розгляду судом заяви відповідача про перегляд заочного рішення, останнім долучено ряд документів.

Так, згідно довідки Перегінської селищної ради №2653/02-92, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_10 голова домоволодіння, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.28).

Із паспорта громадянина України встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований з 21.01.2015 року за адресою АДРЕСА_1 (а.с.38).

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АГ №693980 від 20.11.2013 року, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основний вид економічної діяльності роздрібна торгівля. Згідно свідоцтва платника єдиного податку серії Б №069645, податкова адреса суб`єкта господарювання ОСОБА_1 АДРЕСА_2 (а.с.32-33).

Із відповіді Служби у справах дітей Перегінської селищної ради від 10.12.2021 року за №84/02-01 встановлено, що рішенням комісії з питань захисту прав дитини Рожнятівської райдержадміністрації від 26.10.2015 року №504/04-14 ОСОБА_1 було визначено графік побачень з дітьми щотижня в суботу та неділю за місцем його проживання: щодо сина ОСОБА_5 дозволено з ночівлею, щодо дочки ОСОБА_11 з обов`язковим поверненням на ночівлю до матері. Зазначено, що з того часу син залишився на проживанні з батьком (а.с.34).

Задовольняючи позов частково, суд перешої інстанції виходив з того, що жодного доказу про розмір заробітку відповідача позивачкою не надано, враховуючи те, що відповідач не з`явився до суду з невідомих причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлений в установленому порядку, дійшов висновку про стягнення з відповідача на відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі по 600 гривень щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу ст.18, ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, тобто дитину повинен утримувати не лише їх батько, а і її мати.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частини 2 зазначеної статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

В силу статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

А кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» з 1 січня 2015 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становив 1032 гривень, з 1 вересня - 1167 гривень. З 1 січня 2015 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становив 1286 гривень, з 1 вересня - 1455 гривень.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не був обізнаний про розгляд справи та про те, що син ОСОБА_5 з листопада 2014 року фактично проживає з ним, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, виходячи з такого.

Як встановлено з матеріалів справи, копію ухвали про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду, відповідач отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що свідчить про обізнаність відповідача про наявність спору в суді щодо стягнення аліментів на утримання дітей (а.с.12,16).

З 21.01.2015 року зареєстрований по АДРЕСА_1 , що підтверджується випискою із паспорта громадянина України.

До матеріалів справи поданий акт, складений представниками Перегінської селищної ради, від 25.11.2016 року про те, що відповідач ОСОБА_1 хоча і зареєстрований по АДРЕСА_1 , але фактично проживав по АДРЕСА_3 , як і зазначено його місце проживання у позові.

У судовому засіданні апелянт підтвердив, що він фактично на день ухвалення оскаржуваного рішення проживав за зазначеною у позові адресою, хоча зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14.05.2015 року в справі №350/241/15-ц, неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з матір`ю ОСОБА_2 . Відповідач приймав участь в судовому засіданні. Дане рішення набрало законної сили 19.05.2015 року та не було оскаржене в апеляційному порядку (а.с.35-36).

Із рішення комісії з питань захисту прав дитини Рожнятівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області №504/04-14 від 26 жовтня 2015 року та долученої відповідачем відповіді Служби у справах дітей Перегінської селищної ради від 10.12.2021 року встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 рішенням зазначеної комісії органу опіки та піклування було визначено графік побачень з дітьми, зокрема і з сином ОСОБА_3 (а.с.34).

Із долучених відповідачем письмових доказів встановлено наступне.

Відповідно до інформації, що міститься в особовій справі №1666 КЗ «Дніпроруденська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів «Світоч» м. Дніпрорудного Василівського району ОСОБА_3 , дитину зараховано до 1 класу 01.09.2015 року в даний навчальний заклад. Вибув у село Небилів Рожнятівського району Івано-Франківської області 21.09.2015 року та з 22.09.2015 року зарахований до 1 класу Небилівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Рожнятівської районної ради. В подальшому, вибув 15.01.2016 року до Перегінської ЗОШ І-ІІІ ступенів (зміна місця проживання) та зараховано до 1 класу 20.01.2016 року загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 смт. Перегінське Рожнятівського району. Вибув 25.01.2021 року в КЗ «Солонцівська ЗОШ І-ІІ ступенів» (зміна місця проживання). Зараховано до 6-го класу 25.01.2021 року в КЗ «Солонцівська ЗОШ І-ІІ ступенів», що знаходиться у АДРЕСА_4 . Вибув 31.08.2021 року та зарахований до 7-го класу з 01.09.2021 року до Перегінського ліцею №1 Перегінської селищної ради смт.Перегінське Калуського району.

В зазначеній особовій справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , домашніми адресами зазначено: АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_3 .

Апелянт у судовому засіданні пояснив, що син ОСОБА_3 у м.Дніпрорудному Запорізької області проживав разом з матір`ю до 21.09.2015р., коли вибув у с. Небилів Рожнятівського району Івано-Франківської області, де проживав з його колишньою тещею, тобто бабусею дитини по материнській лінії. З жовтня 2015 року син проживає з ним.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2017 року у справі №350/1613/16-ц відмовлено в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування Рожнятівської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини (дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Згідно довідки служби у справах дітей Перегінської селищної ради №17/02-01 від 22.03.2021 року, після розірвання шлюбу ОСОБА_1 фактично самостійно займається вихованням та утриманням малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Колишня дружина разом з дочкою проживають окремо.

Також з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований станом на 2013 рік як фізична особа-підприємець, податкова адреса суб`єкта господарювання ОСОБА_1 АДРЕСА_2 .

Із матеріалів справи встановлено, що з 2010 по 2015 рік апелянт був зареєстрований та проживав у с.Солонці Херсонської області, займався роздрібною торгівлею.

Судом під час розгляду справи про стягнення аліментів саме за адресою фактичного проживання відповідача направлялись судові повістки та інша судова кореспонденція.

Повідомлення про вручення поштового відправлення свідчить про те, що апелянт отримував від суду поштову кореспонденцію, тому апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач був необізнаний про розгляд справи.

З урахуванням предмета цього спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживала дитина (син ОСОБА_3 ) на час вирішення спору про стягнення аліментів судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Посилання апелянта на акт обстеження Перегінської селищної ради від 21.03.2022 року №679/02-92, акт огляду домоволодіння від 19.11.2021 року про те, що малолітній ОСОБА_3 фактично проживає із батьком ОСОБА_1 не приймається судом, оскільки в даній справі доведенню підлягає факт проживання дитини станом на час ухвалення оскаржуваного рішення про стягнення аліментів.

Підсумовуючи наведене, станом на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (27.08.2015) місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено проживання сина з матір`ю. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом з батьком саме на день ухвалення судом рішення.

Отже, відповідач не підтвердив належними доказами ту обставину, що син проживав разом з ним на час ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання дітей. Посилання апелянта на те, що син зареєстрований за адресою його місця проживання, не є належним та допустимим доказом, оскільки факт реєстрації дитини за адресою реєстрації одного з батьків не є доказом проживання дитини з батьком та, відповідно, не є підставою для несплати аліментів на утримання дитини.

Крім того, сам по собі факт проживання дитини з одним із батьків, за наявності рішення суду про визначення місця проживання з іншим із батьків, не може бути підставою для припинення стягнення аліментів.

Законодавство не містить положень, якими б було врегульовано автоматичне припинення стягнення аліментів з того із батьків, з яким з часом почала проживати дитина. Фактично, якщо такий батько чи мати не здійснять жодних дій, спрямованих на юридичне оформлення цих питань, з нього і надалі будуть стягуватися аліменти на користь того із батьків, з яким дитина уже не проживає.

Враховуючи наведені обставини, а також приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не довів факт проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час ухвалення оскаржуваного судового рішення з ним, тому вимоги апелянта не підлягають до задоволення.

При цьому, у відповідності до частини четвертої статті 273 Цивільного процесуального кодексу України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Таким чином, якщо дитина, на яку призначені аліменти, переходить на утримання платника цих аліментів, він повинен подати позов про звільнення від їх сплати.

Якщо аліменти призначені на двох або більше дітей, і один чи більше залишились проживати зі стягувачем, то потрібно подати позов про пропорційне зменшення розміру аліментів.

Суд першої інстанції на день ухвалення оскаржуваного рішення правильно визначився із характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією, повно і всебічно встановив обставини справи та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам і доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення (заочне) Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2015 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д.Фединяк

Повний текст постанови складено 29 червня 2023 року.