Справа № 303/5163/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 червня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В.,

з участю секретаря Сливки С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 09 листопада 2022 року (у складі судді Мирошниченко Ю.М.) за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів і на додаткове рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 листопада 2022 року (у складі судді Мирошниченко Ю.М.) за заявою ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу, -

ВСТАНОВИВ:

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області (надалі Фонд) звернувся до суду з позовом у серпні 2022 р.

Просив стягнути з відповідача на свою користь:

-надміру виплачені кошти допомоги по вагітності та пологах (безпідставно набуті) у сумі 18232,97 грн.

-судовий збір у сумі 2481 грн.

На обґрунтування позовних вимог указав, що відповідач, маючи статус фізичної особи-підприємця, 20.11.2019 р. у зв`язку з вагітністю отримала листок непрацездатності, на підставі якого одержала передбачену законом допомогу в розмірі 19192,60 грн. Однак 28.11.2019 р. припинила підприємницьку діяльність, а отже надміру отримала 18232,97 грн., які позивач просить стягнути з відповідача як неправомірно набуте майно. Із огляду на те, що допомога по вагітності та пологах є компенсацією втраченого доходу, вона, на думку позивача, має надаватися лише за період від початку страхового випадку й до дня припинення відповідачем підприємницької діяльності.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 09 листопада 2022 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

14 листопада 2022 р. адвокатом Александровим Є.М. в інтересах ОСОБА_1 подано заяву про ухвалення додаткового рішення у якій сторона відповідача просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу адвоката в сумі 8665 грн.

На обґрунтування заяви вказав, що в силу вимог цивільно-процесуального закону відповідач має право на стягнення із позивача на свою користь витрат понесених на правову допомогу адвоката.

Додатковим рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24 листопада 2022 р. стягнуто з Фонду на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат на правову допомогу 8665 грн.

Фонд просить скасувати ці рішення та ухвалити нове рішення. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-у зв`язку з припиненням відповідачем 28.11.2019 р. за власним рішенням підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця і враховуючи факт відсутності втраченого заробітку з 28.11.2019 р., допомога по вагітності та пологах повинна призначатися відповідачу з дня настання страхового випадку до дня припинення підприємницької діяльності, тобто за 7 календарних днів (із 20.11.2019 28.11.2019) у сумі 959,63 грн., Мукачівським відділенням відповідачу було надміру виплачено кошти в сумі 18 232,97 грн.;

-із дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності про припинення відповідачем підприємницької діяльності така підстава зникла, що скасовує право відповідача на набуття (збереження) майна, а саме, надміру виплачених коштів у сумі 18 232,97 грн.;

-підставою набуття допомоги по вагітності та пологах, яку отримала відповідач як застрахована особа, було здійснення нею підприємницької діяльності, відтак відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, тому зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню тільки у разі доведення зворотного.

Системний аналіз наведених положень законодавчих актів дає підстави для висновку про те, що механізм повернення надміру виплачених сум страхової допомоги передбачає стягнення таких сум лише у випадку, якщо така виплата відбулась з вини і внаслідок зловживань з боку застрахованої особи, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або ненадання інформації, обов`язковість подання якої передбачена законодавством.

Оскільки позивачем у цій справі зловживання з боку позивача з метою неправомірного отримання допомоги по вагітності та пологах, так само як і наявність рахункової помилки при визначенні її розміру, не доведено, позов задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи додаткове рішення суд виходив із того, що розмір заявлених відповідачем до відшкодування витрат на правову допомогу є співмірним зі складністю справи, характером та обсягом наданих адвокатом послуг (вивчення документів, консультація, складання відзиву на позов та інших процесуальних документів), часом, витраченим на виконання відповідних робіт.

При цьому встановив, що відповідач, маючи статус фізичної особи-підприємця, 20 листопада 2019 р. отримала листок непрацездатності АКА № 069586 з 20.11.2019 р. по 07.04.2020 р. (140 календарних днів) у зв`язку з вагітністю і пологами.

10 грудня 2019 р. відповідач звернулась до Мукачівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області із заявою про призначення та виплату допомоги по вагітності та пологах, в якій повідомила про те, що припинила підприємницьку діяльність з 28 листопада 2019 р.

Того ж дня начальником Мукачівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області був виданий наказ за № 68/од про призначення та виплату ОСОБА_1 , як застрахованій фізичній особі-підприємцю, яка припинила підприємницьку діяльність, допомоги по вагітності та пологах за 140 календарних днів (за період з 20.11.2019 р. по 07.04.2020 р.) у розмірі 19192,60 грн., які позивач отримала 13.01.2020 р.

Представник відповідача подав відзив на позов, у якому, з-поміж іншого, заявив про витрати відповідача на правову допомогу та навів їх попередні розрахунки (а.с.60).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано договір про надання правової допомоги № 4 від 06.09.2022 р., рахунок на оплату за вказаним договором, що містить детальний опис та вартість наданих послуг, а також дублікат банківської квитанції про сплату відповідачем за цим рахунком 8665 грн.

Постановою правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 р. № 54 затверджено Порядок надання матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування України застрахованим особам у разі ліквідації (реорганізації) підприємства, установи, організації, припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця або незалежної професійної діяльності (далі Порядок) .

Відповідно до п.2 Порядку призначення та виплата застрахованим особам (або одержувачам допомоги) матеріального забезпечення здійснюються відділеннями управлінь виконавчої дирекції Фонду за місцем обліку ліквідованого підприємства, установи, організації, припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця або незалежної професійної діяльності як страхувальника на підставі наказу керівника робочого органу Фонду.

Згідно з п.3.1 Порядку підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

За змістом пунктом 14 Порядку, надміру виплачені суми матеріального забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням повертаються Фонду у добровільному порядку або стягуються в судовому порядку відповідно до законодавства за умови, що надмірна виплата стала наслідком надання застрахованою особою чи одержувачем допомоги недостовірних документів (даних).

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

На правильне застосування указаних норм звертав увагу Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року за наслідками розгляду справи № 545/163/17 (касаційне провадження № 61-33727сво18).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум.

До подібних висновків щодо застосування статті 1215 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постановах: від 22 січня 2014 року № 6-151цс13, від 02 липня 2014 року № 6-91цс14. Ці висновки підтвердила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18).

Необхідно також звернути увагу, що в рішенні по справі «ИAKAREVIЖ v. CROATIA» (заява №. 48921/13) від 26 квітня 2018 року Європейський суд з прав людини звертав увагу, що у випадку, коли компетентний орган приймає рішення на користь заявника та продовжує здійснювати відповідні платежі, заявник має законні підстави припускати, що отримані платежі є юридично правильними. Також ЄСПЛ підкреслював, що з урахуванням того, що сума, яку отримувала заявниця, була достатньо скромною і витрачена на задоволення основних життєвих потреб, вимога до заявниці про відшкодування суми допомоги, виплаченої помилково компетентним органом, становить надмірний індивідуальний тягар для неї і свідчить про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Надмірно сплачена грошова сума не підлягає поверненню, якщо особа, яка її сплатила, не доведе, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, судами не встановлено факту зловживань з боку відповідача ОСОБА_1 , оскільки в самому наказі про призначення та виплату допомоги по вагітності та пологах застрахованій особі ОСОБА_1 у разі припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця від 10.12.2019 р. № 68/од визначено розмір допомоги 100% згідно з листа непрацездатності серія АКА № 069586 з 20.11.2019 р. по 07.04.2020 за 140 календарних днів, яка згідно з повідомленням б/н від 28.11.2019 р. припинила підприємницьку діяльність.

Тобто, позивач, призначаючи грошову допомогу по вагітності та пологах, безпосередньо і керувався тим, що відповідач із 28.11.2019 р. припинила свою підприємницьку діяльність, і як указав позивач у апеляційній скарзі, така допомога повинна призначатися відповідачу з дня настання страхового випадку до дня припинення підприємницької діяльності, тобто за 7 календарних днів (із 20.11.2019 28.11.2019), отже мала місце помилка позивача, однак жодним чином не винні дії відповідача.

Суд зазначає, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Згідно з практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не наведено обов`язкових умов повернення надмірно виплаченої соціальної допомоги; зокрема не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, що підтверджували б наявні ознаки (обставини) навмисного подання саме відповідачем недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру.

Навпаки, відповідач повідомила позивача про те, що 28.11.2019 р. вона припинила свою підприємницьку діяльність.

Оскільки грошові кошти у вигляді допомоги по вагітності та пологах надані позивачем добровільно та за відсутності недобросовісності зі сторони відповідача, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області залишити без задоволення. 2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 09 листопада 2022 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 30 червня 2023 р.

Судді: