04.04.2023 м. Бар Вінницької області
Барський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Питель О.В.,
секретар судового засідання Міршук Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 125/1777/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідач зареєстрований у даному будинку, але не проживає близько 20 років, та місце його проживання позивачеві невідоме, не сплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні будинку, а його реєстрація у будинку позивача чинить останній перешкоди у повній мірі розпоряджатися будинком на власний розсуд, та значно обмежує її законні права. Тому позивач змушена звертатися до суду з проханням визнати відповідача у справі таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .
У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про те, що позов підтримує та просить розглянути справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з урахуванням положень ч. 7, 11 ст. 128 ЦПК України, заяви про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подав.
04.04.2023 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, ураховуючи заяву позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до даних копії договору дарування, що зареєстрований у реєстрі за № 1273 від 02.07.2009, ОСОБА_2 передав безоплатно у власність (подарував), а ОСОБА_1 прийняв дарунок житловий будинок з належними будівлями та спорудами, загальною площею 104,7 кв.м., житловою площею 61,1 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до даних витягу про державну реєстрацію прав КП "Барське районне бюро технічної інвентаризації" № 34549010 від 19.06.2012, договір дарування зареєстровано 02.07.2009, реєстраційний номер 36930897.
Відповідно до даних копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Войнашівського старостинського округу Барської міської ради Вінницької області № 16.3-16/1064, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до даних акту обстеження матеріально-побутових умов № 147 від 15.11.2022, встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає більше 20 років.
Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Аналогічна позиція викладена у постанові від 13.10.2020 (справа № 447/455/17) Великої Палати Верхового Суду.
Таким чином, судом було встановлено, що ОСОБА_2 відсутній за місцем реєстрації понад встановлені законодавством строки (більше 20 років), поважність причин своєї відсутності суду не повідомив, суду не надано доказів про існування будь-якої домовленості між власником житла та відповідачем, реєстрація місця проживання відповідача у будинку позивача чинить останній перешкоди у повноцінному здійсненні свого права власності.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню, оскільки відповідач відсутній за місцем реєстрації понад встановлені строки та власник не бажає, щоб відповідач був зареєстрований у ньому.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд ураховує думку позивача, яка просила судові витрати не стягувати з відповідача та вважає, що судові витрати слід залишити без відшкодування.
На підставі ст. 316, 319, 321, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .
Судові витрати залишити без відшкодування.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Барським районним судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ).
Суддя