Справа № 369/1785/23
Провадження №4-с/369/42/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Соловюк В.І.

за участі:

скаржника ОСОБА_1

представника ОСОБА_2

представник боржника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), державний виконавець Тертична Віта Володимирівна, ОСОБА_4 , про визнання протиправною бездіяльності, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з даною скаргою. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі рішення суду був виданий виконавчий лист №369/1843/18 щодо зобов`язання боржника ОСОБА_4 вчинити дії та державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП 70157066. Після відкриття виконавчого провадження у порушення вимог Закону, державним виконавцем не вживалось жодних дій, спрямованих на реальне виконання судового рішення. Згодом їй повідомили, що у разі добровільного невиконання судового рішення, та після накладення декількох штрафів, виконавче провадження буде закінчено з направленням повідомлення до поліції про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Виконавець більше півтора місяця перебував на лікарняному та у відпустці, але не вирішувалось питання про передачу виконавчого провадження іншому виконавцю.

Також вона неодноразово зверталась до виконавця, до в.о. керівника відділу Хайдарі Р.Р. із заявами про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, із заявами про застосування до боржника заходів примусу, виправлення описок у постанові про відкриття виконавчого провадження, про відвід виконавцю. Але всі заяви залишились без жодного реагування.

Вважає, що виконавець при примусовому виконанні судового рішення, не вчиняє жодних дій, що є протизаконною бездіяльністю, та грубо порушує її права як стягувача. Просила суд:

визнати дії та бездіяльність держаного виконавця Третичної В.В. неправомірними, зобов`язати державного виконавця усунути порушення її права на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, виправлення помилок, застосування заходів примусу до боржника та вчинення інших примусових дій, направлених на виконання рішення суду;

зобов`язати державного виконавця вирішити питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи;

тимчасово обмежити боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України за невиконання ним судового рішення на строк до повного виконання рішення суду;

зобов`язати державного виконавця у десяти денний строк повідомити суд про виконання ухвали, постановленої за наслідками розгляду цієї скарги.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 лютого 2023 року відкрито провадження по скарзі та залучено до розгляду боржника ОСОБА_4

10 лютого 2023 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про долучення до матеріалів скарги додаткових доказів (а.с.46-55).

27 лютого 2023 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про долучення до матеріалів скарги додаткових доказів, яка містила також додаткове обґрунтування, на думку скаржника, неправомірних дій та бездіяльності державного виконавця (а.с.56-65).

17 лютого 2023 року до суду надійшло доповнення до скарги ОСОБА_1 (а.с.66-88).

20 лютого 2023 року до суду надійшло доповнення до скарги ОСОБА_1 (а.с.93-95).

01 березня 2023 року до суду надійшли заперечення на скаргу та надані суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП 70157066. Не погоджуючись з доводами скарги, представник Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вказав, що на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист 369/1843/18 щодо усунення перешкод ОСОБА_4 та зобов`язання останнього вчинити дії. 25 жовтня 2022 року відкрито виконавче провадження та вирішено питання про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та виконавчого збору, зобов`язано боржника добровільно виконати рішення суду. 27 листопада 2022 року на депозитний рахунок відділу надійшов сплачений виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. Однак, повідомлення про виконання рішення суду боржник не надав. За невиконання рішення, постановою виконавця на боржника ОСОБА_4 накладено штраф та зобов`язано виконати рішення протягом 10 днів. Також постановою від 24 січня 2023 року розглянути відвід стягувача ОСОБА_1 . Вважають, що виконавцем дотримано порядку виконання судового рішення немайнового характеру, передбаченого ст..63 Закону України «Про виконавче провадження», порядок накладення стягнень за невиконання рішення за ст..75 Закону. Просили відмовити в задоволенні скарги.

У судовому засіданні 01 березня 2023 року для з`ясування обсягу заявлених вимог у скарзі ОСОБА_1 було оголошено перерву та призначено засідання на 02 березня.

За клопотанням ОСОБА_1 у судовому засіданні оголошено перерву до 09 березня 2023 року.

03 березня 2023 року до суду надійшла остаточна редакція скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця (а.с. 150-181). Додатково скаржник зазначила, що після відкриття виконавчого провадженні і на час подання цієї заяви рішення суду не виконано, чим порушені всі розумні строки такого виконання. У порушення вимог закону державним виконавцем не перевіряється виконання рішення боржником. Лише після її численних скарг, державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу. Але у подальшому виконавець знову проявляє бездіяльність, не перевіряє виконання, не накладає повторно штраф, не направляє повідомлення про вчинення божником кримінального правопорушення. На її думку, це переконливо свідчить про упередженість державного виконавця та порушення нею своїх обов`язків, не вжито жодних примусових дій: не звернувся з клопотанням про проникнення до житла, про забору виїзду за кордон, не застосував привід, не залучив поліцію, не вимагав пояснень, не залучив суб`єкти господарювання. Вважає, що дане рішення не потребує безпосередньої участі боржника, а можливо виконати і шляхом залучення відповідних суб`єктів господарювання. Тому при розгляді скарги також слід встановити обставини невиконання судового рішення у добровільному порядку боржником, обставини, за яких рішення не може бути виконане без участі боржника та яка саме участь боржника необхідна при примусовому виконанні рішення про знесення; перевірити чи вживались виконавцем всіх заходів примусового характеру до боржника. Просила суд:

визнати бездіяльність держаного виконавця та в.о.начальника Хайдарі Р.Р. неправомірною та зобов`язати усунення порушення та виконати судове рішення по справі 369/1843/18;

зобов`язати державного виконавця відповідно до ст.439 ЦПК вирішити питання про примусове проникнення до володіння боржника шляхом подання до суду клопотання;

застосувати як захід забезпечення виконання судового рішення шляхом постановлення ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4 , який ухиляється від виконання рішення суду;

зобов`язати державного виконавця та в.о. керівника відділу вжити, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», заходи щодо примусового виконання судового рішення в повному обсязі: звернутись до суду щодо примусового проникнення до володіння боржника, звернутись до суду щодо застосування до боржника приводу, залучити поліцію, вимагати пояснень за фактом невиконання рішення, звернутись до суду для встановлення тимчасового обмеження особи у праві виїзду за кордон до виконання рішення суду, залучити до проведення виконавчих дій суб`єктів господарювання, отримувати конфіденційну інформацію про боржника, його майно, доходи, кошти;

зобов`язати державного виконавця примусово стягнути виконавчий збір та витрати виконавчого провадження (в повному обсязі) та накладені штрафи одночасно з виконанням такого рішення;

зобов`язати посадових осіб ВДВС повідомити суд та заявника про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, не пізніш у 10-денний строк з дня її одержання;

постановити окрему ухвалу суду щодо порушення законодавства або недоліки в діяльності державних органів, зловживання процесуальними правами, неналежне виконання професійних обов`язків державним виконавцем та направити органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення. Встановити строк в окремій ухвалі щодо надання відповіді на порушені судом питання;

зобов`язати державного виконавця та в.о.начальника у разі повторного невиконання боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконане без участі боржника, надіслати органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення вжити заходів примусового виконання рішення;

визнати судом прописування в.о. начальника Хайдарі Р.Р. в запереченнях від 20 лютого 2023 року на її скаргу на сторінці 2, передостанній абзац «щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження» - неналежним та неспростовним фактом ухилення посадової особи від виконання судового рішення, тим самим ігнорування судових рішень, їх виконання, по суті нехтуванням рішень судової влади своїми протизаконними діями.

У судовому засіданні 09 березня 2023 року було вирішено прийняти остаточну редакцію скарги та надано заінтересованим особам строку на ознайомлення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2023 року також відмовлено у зупиненні провадження за даною скаргою.

У судовому засіданні стягував ОСОБА_1 та її представник адвокат Корнієнко В.І. скаргу в остаточній редакції від 03 березня 2023 року щодо дій та бездіяльності державного виконавця підтримали та просили задоволити вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні представник боржника ОСОБА_4 адвокат Санамян О.О. проти доводів скарги заперечувала. Подала письмове клопотання, в якому зазначила, що з дня відкриття виконавчого провадження та і на час розгляду скарги ОСОБА_4 не є власником нерухомого майна. Тому виконати рішення суду не має можливості. Про дані обставини було повідомлено виконавця як в усному порядку, так і листом з направленням всіх документів. Просила закрити провадження по скарзі або відмовити у задоволенні скарги.

У судове засідання представник заінтересованої особи Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) не з`явивсь. Про час та місце розгляду скарги повідомлені. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Оскільки, відповідно до ч. 2ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутності.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

При розгляді скарги встановлено, що на виконання рішення суду Києво-Святошинським районним судом 21 жовтня 2022 року було видано виконавчий лист: «Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном ОСОБА_1 (земельною ділянкою та будинком за адресою: АДРЕСА_1 ), створених діями ОСОБА_4 , власником суміжної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_4 привести об`єкти забудови у відповідність до Будівельного паспорту №80, виданого 20.02.2015 року відділом містобудування і архітектури Києво-Святошинської райдержадміністрації з переліком вимог до забудови земельної ділянки та схеми забудови земельної ділянки, з урахуванням державного акту на землю №02502-власник ОСОБА_4 , з висновком експертного дослідження Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз №14783/17-42 від 30.08.2017 року, а саме: знесенням господарської будівлі, як об`єкта рухомого майна самочинної забудови, знесенням огорожі, висотою 4,35 м з непрозорою частиною 2,7 м, що є грубим порушеням режиму інсоляції сумісної земельної ділянки та улаштуванням огорожі висотою 1,6 м, не менше 30% площі якої повинно бути прозорою (п.5 вимог до забудови, Будпаспорт №80 від 20.02.2015 року), приведенням до норм мінімально допустимої відстані від об`єкта-господарської будівлі до меж земельної ділянки 4м, бо існуюча на сьогоднішній день відстань-1,27м недопустима в зв`язку з високою пожежонебезпекою даної споруди (фарби, кисень та газ у балонах та інші горючі матеріали), знесенням промислових споруд з полегшених конструкцій в кількості 10 штук вагони-битовки та навіси, як незареєстрованих та відсутніх в схемі забудови земельної ділянки Будівельного паспорта №80 від 20.02.2015 року, виданого відділом містобудування і архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації».

З матеріалів виконавчого провадження, які надані суду вбачається, що постановою державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) Тертичної В.В. від 25 жовтня 2022 року відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів, визначено виконавчий збір в розмірі 13 400 грн. (ВП 70157066).

Постановою державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) Тертичної В.В. від 25 жовтня 2022 року визначено для боржника ОСОБА_4 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 369 грн.

Постановою державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) Тертичної В.В. від 25 жовтня 2022 року стягнено з боржника ОСОБА_4 виконавчий збір в розмірі 13 400 грн.

09 січня 2023 року ОСОБА_1 подала до виконавчої служби заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, зняття з них копій, застування до боржника заходів примусу, тощо.

18 січня 2023 року ОСОБА_1 подала скаргу на дії та бездіяльність державного виконавця.

18 січня 2023 року ОСОБА_1 подала заяву про виправлення описок в тексті постанови про відкриття виконавчого провадження.

Постановою в.о. начальника Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) від 24 січня 2023 року відмовлено у задоволенні поданого ОСОБА_1 відводу державного виконавця Тертичної В.В.

Відповідно до акту державного виконавця від 31 січня 2023 року встановлено невиконання судового рішення боржником ОСОБА_4 .

Постановою державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) Тертичної В.В. від 01 лютого 2023 року накладено штраф за невиконання рішення суду на ОСОБА_4

10 лютого 2023 року ОСОБА_1 подала заяву про надання відповіді на її звернення від 18 січня.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначено статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до частин 1 - 3 якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, відповідно до положень наведеної норми повторне невиконання боржником рішення суду, яке може бути виконано без його участі, має наслідком надіслання державним виконавцем органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а також вжиття заходів примусового виконання рішення суду. Водночас, у разі невиконання рішення суду, яке не може бути виконане без участі боржника, державний виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до рішення у цій справі боржника зобов`язано вчинити певні дії, а саме привести об`єкти забудови у відповідність до Будівельного паспорту №80, виданого 20.02.2015 року відділом містобудування і архітектури Києво-Святошинської райдержадміністрації з переліком вимог до забудови земельної ділянки та схеми забудови земельної ділянки, з урахуванням державного акту на землю №02502-власник ОСОБА_4 , з висновком експертного дослідження Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз №14783/17-42 від 30.08.2017 року, а саме: знесенням господарської будівлі, як об`єкта рухомого майна самочинної забудови, знесенням огорожі, висотою 4,35 м з непрозорою частиною 2,7 м, що є грубим порушеням режиму інсоляції сумісної земельної ділянки та улаштуванням огорожі висотою 1,6 м, не менше 30% площі якої повинно бути прозорою (п.5 вимог до забудови, Будпаспорт №80 від 20.02.2015 року), приведенням до норм мінімально допустимої відстані від об`єкта-господарської будівлі до меж земельної ділянки 4м, бо існуюча на сьогоднішній день відстань-1,27м недопустима в зв`язку з високою пожежонебезпекою даної споруди (фарби, кисень та газ у балонах та інші горючі матеріали), знесенням промислових споруд з полегшених конструкцій в кількості 10 штук вагони-битовки та навіси, як незареєстрованих та відсутніх в схемі забудови земельної ділянки Будівельного паспорта №80 від 20.02.2015 року, виданого відділом містобудування і архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації.

Встановивши, що Боржник не виконує в добровільному порядку судове рішення, у зв`язку з чим державним виконавцем на нього накладався штраф. Але у своїх заперечення державний виконавець, в акті виконавця від 31 січня 2023 року, не наведено мотивів, за яких виконавець дійшов висновку про те, що вказане рішення не може бути виконане без участі Боржника, що також не встановлено цього і з постанови державного виконавця.

Втім, та обставина, що саме Боржник відповідно до вказаного судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме Боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки хоч і зобов`язує саме Боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою Боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку та вчинення перешкод в його виконанні.

Суд звертається до висновків, викладених у постанові від 13.02.2018 у справі № 923/182/13-г, в якій Верховний Суд визнав непереконливими та необґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанції щодо неможливості виконання рішення суду у даній справі без вчинення саме Боржником певних дій з посиланням на порядок і спосіб, визначені при задоволенні позовних вимог в повному обсязі в редакції Позивача, який самостійно зазначив предмет позову саме таким чином, оскільки неможливість виконання рішення суду без участі боржника зумовлене тим, що таке виконання має бути нерозривно пов`язане з особою боржника, тобто відповідні дії, вчинити які зобов`язано за рішенням суду, можуть бути здійснені лише боржником. В оскаржуваних судових рішеннях відсутні обґрунтування підстав, за яких суди дійшли висновку про те, що виконати рішення у даній справі без участі Відповідача (Боржника) неможливо, враховуючи також наявність у справі матеріалів виконавчого провадження щодо призначення державним виконавцем виконавчих дій та здійснення підготовчих дій з виконання рішення суду, які суди попередніх інстанцій не дослідили та оцінку яким не надали (пункт 11).

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Так, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року (980_086), серія А, № 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". До того ж ЄСПЛ уже прийняв цей принцип у справах щодо тривалості судового провадження (див. останні рішення у справах "Ді Педе проти Італії" (Di Pede v. Italy) та "Заппія проти Італії" (Zappia v. Italy) від 26 вересня 1996 року, Reports of Judgments and Decisions 1996-IV, c. 1383 - 1384, п. 20 - 24 та с. 1410 - 1411, п. 16 - 20 відповідно).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004 (заява № 18966/02) ЄСПЛ нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу N 1 (994_535) (див. серед інших джерел, "Бурдов проти Росії" (980_045), заява № 59498/00, параграф 40, ЄСПЛ 2002-III; "Ясіуньєне проти Латвії", заява № 41510/98, параграф 45, 6 березня 2003 року).

У справі "Глоба проти України" Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S.A." проти Португалії" (Comingersoll S.A. v. Portugal) [ВП], заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV). Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви» ("…"), заява № 41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

Таким чином встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

При розгляді скарги судом у цій справі не встановлено обставин та матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що державним виконавцем вжито усіх передбачених Законом № 1404-VIII заходів щодо ефективного та своєчасного виконання рішення суду, безпідставно виконуючи його лише як рішення немайнового характеру у порядку, передбаченому статтею 63 Закону № 1404-VIII лише за участі боржника. Такі дії (бездіяльність) виконавця порушують право ОСОБА_1 на справедливий судовий захист, невід`ємною складовою якого є право на виконання судового рішення, та призводить до безпідставного невиконання судового рішення протягом тривалого часу.

З огляду на викладене, враховуючи, що обставин, за яких прийняте у цій справі рішення не може бути виконано без участі Боржника не встановлено, суд вважає обґрунтованими доводи скарги щодо фактичної бездіяльності виконавця.

Крім того, з моменту відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем не перевірено наявність зареєстрованого права власності на нерухоме майно саме за боржником, та станом на час розгляду скарги не вирішено заяви боржника ОСОБА_4 про зміну власника майна.

Оскільки судом визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо виконання виконавчого листа на виконання рішенням у справі № 369/1843/18, тому суд вважає, що наявні підстави для зобов`язання виконавця усунути порушення прав стягувача ОСОБА_1 .

Водночас, суд враховує відсутність правових підстав для задоволення вимог заявника про зобов`язання виконавця вжити наведених нею заходів примусового виконання рішення суду згідно переліку, наведеного у скарзі, оскільки вчинення таких дій відноситься до дискреційних повноважень приватного виконавця, суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження приватного виконавця. Тому в цій частині у задоволенні скарги слід відмовити.

Щодо вимоги скарги про вжиття заборони в судовому порядку виїзду боржника за межі країни, суд вказує, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон вирішується в порядку ст.441 ЦПК України, а не в порядку розділу VIIЦПК (судовий контроль за виконанням судових рішень). Тому в цій частині скарга також задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.262 ЦПК України (суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.) поставлення окремої ухвали суду є правом суду, у разі доведеності та обґрунтованості доводів в цій частині. Сам по собі факт вчинення або не вчинення державним виконавцем дій не може ототожнюватись з вчиненням дисциплінарного чи кримінального правопорушення.

Крім того, стягував має право на самостійне звернення до органів досудового розслідування з заявою про вчинення кримінального правопорушення як державним виконавцем, так і боржником.

За ст. 453 ЦПК про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Тобто таке повідомлення встановлено процесуальним законом та не вимагається додаткового зазначення у судовому рішенні.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У пунктах 68, 70-72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17(провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи подані сторонами докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог скарги.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.12,81,141,200,206,263-265,447-453ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), державний виконавець Тертична Віта Володимирівна, ОСОБА_4 , про визнання протиправною бездіяльності задоволити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) при виконанні виконавчого листа, виданого 21 жовтня 2022 року на виконання судового рішення у справі №369/1843/18.

Зобов`язати Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) усунути порушення прав стягувача ОСОБА_1 .

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений 17 квітня 2023 року.

СУДДЯ Наталія ПІНКЕВИЧ