Єдиний унікальний номер справи 185/8490/22
Провадження № 2/183/1527/23

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання Коссовича А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Новомосковськ Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін", третя особа Павлоградсько-Юр`ївський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що на виконанні в Павлоградському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувало виконавче провадження № 65267896 з примусового виконання виконавчого документа виконавчого напису приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я. В. № 90170 від 05 квітня 2021 року щодо стягнення з нього на користь ТОВ "Веллфін" заборгованості в розмірі 68 379,50 грн., а також виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області віл 28 лютого 2022 року, ухваленим у цивільній справі № 185/7534/21, вищезазначений виконавчий документ було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Проте, в рамках виконавчого провадження № 65267896 з його доходів було утримано: 5 627,69 грн. основної заборгованості; 586,41 грн. виконавчого збору та 175,00 грн. витрат на проведення виконавчих дій. Тобто відповідач безпідставно набув грошові кошти в розміні 5 627,69 грн., разом з тим позивач вважав, що сума, утримана з нього на погашення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є додатковими збитками.

У зв`язку з чим, позивач, посилаючись на ст.ст. 177, 190, 1212 ЦК України, звернувся на адресу суду із цим позовом та проситьстягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 5 627,69 грн., а також збитки в розмірі 761,41 грн.

Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2022 року матеріали цієї цивільної справи було передано за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с. 19). 23 листопада 2022 року ця цивільна справа надійшла на адресу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с. 22). Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2022 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою сторонам було встановлено строки для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив на позовну заяву (а.с. 26).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 31-32).

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав.

У судове засідання представник третьої особи Павлоградсько-Юр`ївського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, а тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

05 квітня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В. вчинений виконавчий напис (реєстровий номер № 424974), яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Веллфін"заборгованості за кредитним договором № 424974 від 05 квітня 2018 року в розмірі 68 379,50 грн., зазначені обставини установлені рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2022 року у справі № 185/7534/21, а тому окремому доказуванню не підлягають.

Судом установлено, що вищезазначений виконавчий документ було пред`явлено стягувачем до Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (правонаступником якого за установчими документами є Павлоградсько-Юр`ївський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Так постановою державного виконавця вищезазначеного відділу державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65267896 з примусового виконання виконавчого документа виконавчого напису приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я. В. № 90170 від 05 квітня 2021 року щодо стягнення з нього на користь ТОВ "Веллфін" заборгованості в розмірі 68 379,50 грн., а також виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій (а.с. 12).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2022 року, ухваленимзаочно в цивільній справі № 185/7534/21, було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я. В. за реєстровим № 424974 і вирішено питання стосовно судових витрат. Зазначене рішення набрало законної сили 21 березня 2022 року (а.с. 9-11).

Відповідно до інформації, яка міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження, виконавче провадження № 65267896 наразі завершене.

Так, статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала.

При цьому, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, ураховуючи, що виконавчий напис за реєстровим номером № 90170 від 05 квітня 2021 року визнаний таким, що не підлягає виконанню, а отже, відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 28 січня 2020 року в справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18.

Поряд із цим, частиною сьомою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Так, відповідно до статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Стаття 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем суду було надано довідку № 202/140 від 10 червня 2022 року, відповідно до якої із грошового забезпечення ОСОБА_1 , які він отримує у військовій частині НОМЕР_1 , в рамках виконавчого провадження № 65267896 утримано:

- у березні 2021 року 2 129,70 грн., з яких: 1 759,23 грн. основний борг; 175,00 грн. витрати на проведення виконавчих дій; 195,47 грн. виконавчий збір (перераховані на підставі платіжного доручення № 466 від 08 липня 2021 року);

- у квітні 2021 року 2 129,70 грн., з яких: 1 934,23 грн. основний борг; 195,47 грн. виконавчий збір (перераховані на підставі платіжного доручення № 557 від 05 серпня 2021 року);

- у травні 2021 року 2 129,70 грн., з яких: 1 934,23 грн. основний борг; 195,47 грн. виконавчий збір (перераховані на підставі платіжного доручення № 637 від 06 вересня 2021 року);

За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в загальному розмірі 5 627,69 грн, (1 759,23 грн. + 1934,23 грн. + 1 924,23 грн.), які були стягнуті в рамках виконавчого провадження № 65267896, як основна сума заборгованості за виконавчим документом із грошового забезпечення позивача, перерахування яких підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Частинами 1 та 2 статті 16 ЦК України установлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Так, згідно з частинами першою і другою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом статті 1166 вказаного Кодексу, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини боржника. Наявність перших трьох з числа зазначених елементів доводиться особою, яка звернулася з вимогою про відшкодування збитків.

Разом з тим, статтею 1174 ЦК України установлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Поряд із цим, ч. 4 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Як, зазначалось вище частиною сьомою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Статтею 42 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

З огляду на вищевикладене, суд зауважує, що сума коштів, яка утримана з позивача на забезпечення витрат виконавчого провадження в розмірі 175,00 грн. в рамках Закону України "Про виконавче провадження" поверненню не підлягає, а сума коштів утримана за виконавчим збором в рамках виконавчого провадження № 65267896 в розмірі 586,41 грн. за своєю правовою природою є не збитками, тим більше зазначені кошти перераховуються до Державного бюджету України, належним відповідачем у справах щодо стягнення коштів з якого є Державна казначейська служба України чи її територіальні органи, вимоги до яких позивачем не пред`явлені, а тому у задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

Разом з тим, на підставі ч.ч. 1, 6 ст. 142 ЦПК України, враховуючи, що позивач має пільги щодо сплати судового збору, установлені ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін", третя особа Павлоградсько-Юр`ївський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задовольнитичастково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 5 627,69 грн. (п`ять тисяч шістсот двадцять сім гривень 69 копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" на користь держави судові витрати у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто від гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Веллфін", , місцезнаходження юридичної особи за адресою: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48;

- третя особа: Павлоградсько-Юр`ївський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , місцезнаходження юридичної особи за адресою: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Дніпровська, 338.

Рішення суду складено і підписано 12 квітня 2023 року.

Суддя Г.Є. Майна