ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1749/23 Справа № 6/0542/220/2012 Суддя у 1-й інстанції - Ульяніч І.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 6/0542/220/2012

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

заявник Відділ державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку

боржник ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Пролетарського районного суду м. Донецька Донецької області від 08 січня 2013 року, яка постановлена суддею Ульяніч І.В. у м. Донецьку Донецької області, відомості щодо дати складання повної ухвали суду в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В Пролетарський районний суд м. Донецька Донецької області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 звернувся начальник ВДВС Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області.

В обґрунтування подання заявником зазначено, що у відділі державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області на примусовому виконанні знаходяться вимога № Ф-115-У від 04 квітня 2012 року, видана Управлінням Пенсійного фонду України в Пролетарському районі м. Донецька Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління Пенсійного фонду України в Пролетарському районі м. Донецька Донецької області заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 5 645,27 грн.

Боржником вимога Управління Пенсійного фонду України в Пролетарському районі м. Донецька Донецької області в добровільному порядку не виконується.

За таких обставин, ВДВС Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області просило суд тимчасово обмежети у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання нею своїх зобов`язань перед Управлінням Пенсійного фонду України в Пролетарському районі м. Донецька Донецької області.

Ухвалою Пролетарського районного суду м. Донецька Донецької області від 08 січня 2013 року встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань за вимогою № Ф-115-У від 04 квітня 2012 року Управління Пенсійного фонду України в Пролетарському районі м. Донецька Донецької області.

В апеляційній скарзі заявник ставить питання про скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали по справі про відмову в задоволенні подання про обмеження виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування фактичних обставин справи та не надано оцінки наданим заявником доказам.

Судом не враховано, що з наявних в матеріалах справи доказів не вбачається, що боржник ухиляється від виконання зобов`язання, не реагує на виклики державного виконавця, державним виконавцем не надано пояснення за фактом невиконання вимог зобов`язання боржника перед Управлінням Пенсійного фонду України в Пролетарському районі м. Донецька Донецької області, не повідомлено про заходи, що вживалися з метою виконання зобов`язання ОСОБА_1 , в той час як саме на виконавця покладено обов`язок доказування ухилення від виконання рішення чи вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник апелянта ОСОБА_2 в судовому засіданні, яке було призначене за його клопотанням в режимі відеоконференції в системі «EasyCon», не забезпечила належного зв`язку.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року суду представник апелянта був попереджений про те, що відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон. Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.

Судом першої інстанції установлено, що згідно повідомлення ВГІРФО ДМУ ГУМВС України в Донецькій області № 11/3 2557 від 27 вересня 2012 року ОСОБА_1 документувалась паспортом громадянина України для тимчасових поїздок за кордон.

Відповідно до вимоги № Ф-115-У від 04 квітня 2012 року УПФУ в Пролетарському районі м. Донецька Донецької області ОСОБА_1 має сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 5 645,27грн.

Судом установлено, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 квітня 2012 року, на примусовому виконанні в ВДВС Пролетарського РУЮ м. Донецька Донецької області знаходиться вимога № Ф-115-У від 04 квітня 2012 року УПФУ в Пролетарському районі м. Донецька Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 єдиного внеску в розмірі 5 645,27 грн.

Звертаючись до суду з поданням про обмеження виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , державний виконавець зазначав, що ОСОБА_1 ухиляється від сплати заборгованості зі сплати єдиного внеску на користь Управління Пенсійного фонду України в Пролетарському районі м. Донецька Донецької області.

Встановлюючи ухвалою Пролетарського районного суду м. Донецька Донецької області від 08 січня 2013 року тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань за вимогою № Ф-115-У від 04 квітня 2012 року Управління Пенсійного фонду України в Пролетарському районі м. Донецька донецької області, суд першої інстанції виходив з доведеності факту ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на неї обов`язків зі сплати єдиного внеску.

Колегія суддів не може погодись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Такі права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

За змістом пункту 19 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, виконавець зобов`язаний звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Із змісту цього пункту вбачається, що ухилення боржника від виконання зобов`язань означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення частини другої статті 12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначаються Законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Даним Законом встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно з пунктом п`ятим частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Як випливає з аналізу наведених положень закону, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка боржника, яка полягає в ухиленні останнього від виконання таких зобов`язань.

Таким чином, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Аналізуючи положення статті 441 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та положеннями Закону України «Про виконавче провадження», слід дійти висновку, що підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту умисного ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов`язань перед стягувачем. Тобто, якщо боржник, який має можливість, свідомо ухиляється від покладеного на нього судом обов`язку.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на неї, докази виїзду ОСОБА_1 за межі України відсутні.

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що боржник ОСОБА_1 була обізнана про відкриття 26 квітня 2012 року виконавчого провадження щодо виконання вимоги № Ф-115-У від 04 квітня 2012 року УПФУ в Пролетарському районі м. Донецька Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 єдиного внеску в розмірі 5 645,27 грн.

Слід зауважити, що обмеження у праві виїзду за межі України є крайнім заходом щодо виконання рішення суду, тому підстав для його застосування колегія суддів не вбачає, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Враховуючи, що застосоване ухвалою Пролетарського районного суду м. Донецька Донецької області від 08 січня 2013 року обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі території України повинно мати тимчасовий характер, проте триває більше дев`яти років, і ані державним виконавцем, ані стягувачем не надано інформації щодо вчинення будь яких дій у виконавчому провадженні щодо виконання вимоги № Ф-115-У від 04 квітня 2012 року УПФУ в Пролетарському районі м. Донецька Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 єдиного внеску в розмірі 5 645,27 грн., або інших доказів свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання вказаного зобов`язання, тому слід дійти висновку про непропорційність застосованого до ОСОБА_1 обмеження з метою такого застосування.

Судом першої інстанції наведених обставин не враховано, за відсутності доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язання зроблено хибний висновок про наявність правових підстав для встановлення ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

З огляду на викладене, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, на підставі ст. 376 ЦПК України, слід дійти висновку про скасування ухвали Пролетарського районного суду м. Донецька Донецької області від 08 січня 2013 року та необхідність постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання Відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст.367,374,376,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Пролетарського районного суду м. Донецька Донецької області від 08 січня 2013 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання Відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: