1Справа № 335/1234/23 2/335/996/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Мінаєва М.М,

при секретарі - Безсмертній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим через представника - адвоката Шкабуро Олександра Віталійовича, до Запорізької міської ради про зняття обтяження з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Запорізької міської ради, яким просила припинити обтяження прав на об`єкт нерухомого майна з такими ідентифікаційними даними: заборона (архівний запис); Реєстраційний номер обтяження: 2081875; Зареєстровано: 14.06.2005 09:44:16 за № 2081875 реєстратором: Запорізький обласний державний нотаріальний архів, Запорізька обл., м. Запоріжжя, б-р Центральний, 20, 097-535-21-44; Підстава обтяження: договір довічного утримання, 3-49, 11.01.1996, Третя запорізька нотконтора; Об`єкт обтяження: квартира, частина квартири, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, комментарий: комн.4 , адреса: АДРЕСА_1 ; Власник: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Причина відсутності коду: архівний запис; Додаткові дані: Архівний номер: 495415ZАР1, Архівна дата: 19.07.1997, Дата виникнення: 11.01.1996, № реєстра: 14760-101, внутр. № ЕЕ422А4028, виключивши відповідний запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на такі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управ Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 28.12.2021.

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира за адресою АДРЕСА_1 .

Вказана квартира належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 11.11.1999, виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради.

24.01.2018 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 , заповіла ОСОБА_1 , позивачці.

02.02.2022 року, у встановлений законом строк, позивач звернулась до Приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Салтан Валерії Валеріївни із заявою про прийняття спадщини.

10.12.2022 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. постановою № 622/02-31 відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру. Вказана постанова мотивована тим, що при проведенні перевірки обтяжень на спадкове майно в Державному реєстрі речових прав виявлено запис про заборону відчуження нерухомого майна, на квартиру за цією ж адресою, реєстраційний номер обтяження 2081875 зареєстровано реєстратором - Запорізьким обласним нотаріальним архівом 14.06.2005, на підставі договору довічного утримання, посвідченого Третьою Запорізькою нотаріальною конторою за реєстровим №3-49, а власником квартири зазначений ОСОБА_2 .

Водночас вказана нотаріусом особа - ОСОБА_2 , позивачу не відома, ніколи не була зареєстрована у вказаній квартирі, не мешкала в ній та не є її власником, а померла ОСОБА_4 була єдиним власником спірної квартири.

З огляду на вказані обставини, позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою від 16.02.2023 було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження, сторонами був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування.

Ухвалою від 20.03.2023 за клопотанням представника позивача від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. судом було витребувано належним чином посвідчену копію спадкової справи № 12/2022, заведеної після смерті ОСОБА_4

07.04.2023 витребувана спадкова справа надійшла до суду.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі та участі позивача.

Від представника відповідача 17.03.2023 надійшла електронною поштою заява про визнання позову та розгляд справи без його участі.

Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 11.11.1999, виданим Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради, квартира за адресою АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_4 , яку остання набула в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Крім іншого, на вказаному свідоцтві наявний реєстраційний запис Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_4 , про що записано у реєстровій книзі за № 241р№ 36586 від 24.11.1999.

24.01.2018 ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В., який заповідала вказану квартиру ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управ Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 28.12.2021.

02.02.2022 року, у встановлений законом строк, позивач звернулась до Приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Салтан Валерії Валеріївни із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було розпочато спадкову справу № 12/2022.

Відповідно матеріалів вказаної спадкової справи, вжитими нотаріусом заходами було встановлено, що інших спадкоємців майна ОСОБА_4 за заповітом чи за законом немає, жодна інша особа із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4 не звернулась.

Водночас приватним нотаріусом було встановлено, що у Державному реєстрі речових прав, а точніше, - у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявний запис про заборону відчуження нерухомого майна, на квартиру за цією ж адресою, реєстраційний номер обтяження 2081875 зареєстровано реєстратором - Запорізьким обласним нотаріальним архівом 14.06.2005, на підставі договору довічного утримання, посвідченого Третьою Запорізькою нотаріальною конторою за реєстровим №3-49, а власником квартири зазначений ОСОБА_2 . Це підтверджується відповідною інформаційною довідкою № 314947363 від 11.11.2022.

Також матеріалами спадкової справи № 12/2022 підтверджується, що приватним нотаріусом Салтан В.В. було зроблено запит до Запорізького обласного державного нотаріального архіву про надання копії договору довічного утримання, посвідченого Третьою Запорізькою конторою 11.01.1996 за реєстровим № 3-49, для з`ясування інформації щодо особи власника спірної квартири.

21.11,2022 3апорізьким обласним державним нотаріальним архівом було надано відповідь за вих. № 553/002-14/12-22, згідно з якою договір довічного утримання 11.01.1996 за реєстровим № 3-49 Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою не посвідчувався та на зберігання до Запорізького обласного державного нотаріального архів не передавався.

10.12.2022 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. постановою № 622/02-31 відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру, з посиланням на те, що це є неможливими через наявність вказаного запису про обтяження та неможливість в нотаріальному порядку встановити власника спірного майна.

Вирішуючи по суті заявлену позивачем вимогу, суд виходить з такого..

Велика Палата Верховного Суду (надалі - ВП ВС), вирішуючи питання розмежування юрисдикції судів різних спеціалізацій при розглядів спорів, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав, неодноразово формулювала та підтримувала правовий висновок про те, що вирішальним критерієм при цьому є правова природа відносин між сторонами та характер права, за захистом якого особа звертається до суду (ив. постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 915/1377/17, від 29 січня 2019 року у справі № 813/1321/17, від 2 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 6 листопада 2019 року у справі № 826/3051/18 тощо).

Зокрема, якщо на думку позивача, саме в результаті державної реєстрації права власності за третьою особою - суб`єктом звернення за такою послугою порушується (не визнається, оспорюється) право власності позивача, то має місце спір позивача про цивільне право з цією особою, яка і має бути належним відповідачем у спорі про скасування запису про проведену державну реєстрацію речового права за особою, адже наслідки вирішення такого спору судом безпосередньо впливають на зміст та стан речового права саме цієї особи.

До того ж навіть у випадку, коли суб`єкт державної реєстрації прав не допустив порушень законодавства при проведенні державної реєстрації права, це не є перешкодою для розгляду спору за цивільним позовом, задоволення якого є підставою для вчинення реєстраційних дій.

З предмета та підстав позову, викладених у позовній заяві, випливає, що позивач звернулась до суду з цим позовом на захист порушеного (на її думку) права власності до Запорізької міської ради як особи, яка приймала рішення про передання спірної квартири у приватну власність ОСОБА_4 , а також до особи, яка у разі відсутності спадкоємців майна ОСОБА_4 може претендувати на визнання такого майна відумерлим із всіма відповідними наслідками.

Водночас суд погоджується з доводами позовної заяви щодо того, що із зібраних доказів неможливо належним чином ідентифікувати особу, яка зазначена власником квартири в оспорюваному записі про обтяження майна.

Крім того, зава представника відповідача про визнання позову також свідчить про те, що Запорізька міська рада вважає себе належним відповідачем у цій справі.

Щодо обґрунтованості самої позовної вимоги, суд приходить до таких висновків.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею |317 ЦК України передбачено, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бут протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усуненн перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена 'норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осі будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним ;для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким сам спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду Україні висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа №6-709цс 16).

Як свідчать матеріали справи, договір довічного утримання, на підставі якого було внесено запис про обтяження спірного об`єкта нерухомого майна, в нотаріальному порядку не посвідчувався, не реєструвався, у встановленому законом порядку не зберігається, у зв`язку з чим є підстави вважати його таким, що не існує.

Крім того, суд бере до уваги, що станом 10.01.1996 року, коли такий договір нібито був посвідчений, спірна квартира перебувала у комунальній власності, в силу чого не могла бути предметом договору довічного утримання.

Відтак, є всі підстави вважати оспорюваний реєстраційний запис про обтяження щонайменше помилковим, і тому таким, що підлягає припиненню.

При цьому саме ОСОБА_1 має право на позов, оскільки право власності на спадкове майно виникає з моменту відкриття спадщини.

Водночас суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині вимоги про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про державну реєстрацію вказаного обтяження.

Так, відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

Як випливає із змісту п. 1 ч. 2 ст. 27 вказаного Закону, державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.

З наведеного випливає, що у разі ухвалення судом рішення про припинення (визнання припиненою) обтяження речових прав у виді іпотеки до Державного реєстру підлягають внесенню відомості не про виключення запису про таке обтяження, а про його припинення.

При цьому посилання позивача на абзац 2 пункту 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 № 1844/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиці України від 18.12.2012 за №2102/22414, лише підтверджують наведений вище висновок суду, оскільки ним передбачено, що у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацій прав та їх обтяжень, відповідно до якої, якщо державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстр прав, і встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав.

Отже, вимога про виключення запису про обтяження не ґрунтується на вимогах закону, а відмова у її задоволенні жодним чином не створюватиме позивачу перешкод у реалізації своїх прав.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. 391 Цивільного кодексу України, ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 81, 82, 84, 19, 141, 176, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , поданим через представника - адвоката Шкабуро Олександра Віталійовича, до Запорізької міської ради про зняття обтяження з нерухомого майна - задовольнити частково.

Припинити обтяження прав на об`єкт нерухомого майна з такими ідентифікаційними даними: заборона (архівний запис); Реєстраційний номер обтяження: 2081875; Зареєстровано: 14.06.2005 09:44:16 за № 2081875 реєстратором: Запорізький обласний державний нотаріальний архів, Запорізька обл., м. Запоріжжя, б-р Центральний, 20, 097-535-21-44; Підстава обтяження: договір довічного утримання, 3-49, 11.01.1996, Третя запорізька нотконтора; Об`єкт обтяження: квартира, частина квартири, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, комментарий: комн.4 , адреса: АДРЕСА_1 ; Власник: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Причина відсутності коду: архівний запис; Додаткові дані: Архівний номер: 495415ZАР1, Архівна дата: 19.07.1997, Дата виникнення: 11.01.1996, № реєстра: 14760-101, внутр. № ЕЕ422А4028.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з вручення копії рішення.

Суддя М.М. Мінаєв