Справа № 136/542/23
провадження № 2/136/109/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2023 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Іванця О.Д., за участі секретаря судового засідання Рипюк Т.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

28.03.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

Відповідно до розписки від 17.05.2022 позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_3 , а остання прийняла грошові кошти у сумі 5 000, 00 доларів США. Термін повернення позики 90 днів з моменту отримання розписки, але не пізніше 17 серпня 2022 року. Зазначене було засвідчено підписом відповідача ОСОБА_3 . Згідно вищезазначеної розписки позичальник (відповідач) повинен був повернути позику в загальному розмірі 5 000, 00 доларів США. Утім, відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором позики. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду.

Також, позивач просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне ОСОБА_3 рухоме та нерухоме майно, зокрема на автомобілі марки: Audi д.н.з. НОМЕР_1 та ВМW5354 д.н.з. НОМЕР_2 (і.н.т.з. НОМЕР_3 ), оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист, а також поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Ухвалою суду від 03.04.2023 у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено, оскільки судом не було встановлено реальної загрози, за якої невжиття саме таких заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Ухвалою суду від 26.04.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила прізвище, а саме після розірвання шлюбу рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.07.2021 (справа №127/6749/21) прізвище " ОСОБА_5 " змінено на - " ОСОБА_6 ". Відповідна інформація була надана Липовецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області (а.с. 39). Тож на дату розгляду справи правильними анкетними даними відповідача є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не направила, хоча про дату час та місце розгляду даної справи була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Судові виклики 23.05.2023 повернуто до суду за відомостями Укрпошти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно відстеження відправлення виклику на 30.06.2023 на сайті Укрпошти за трекінг-номером 58 слідує, що "відправлення не вручене під час доставки" 15.06.2023.

За змістом пунктів 992, 993 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, ч.2, 4, 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України, у разі якщо судове повідомлення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною чи встановленою судом інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, і повернуто відділом поштового зв`язку з посиланням на відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, відмовою адресата від одержання, тощо, то вважається що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. За таких обставин, суд вважає, що відповідач була належним чином повідомлена.

Позивач у своїй заяві, що надійшла на адресу суду 01.06.2023 просив про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

Як зазначено в позові, 17.05.2022 позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_3 , а остання прийняла грошові кошти у сумі 5 000, 00 доларів США, що є еквівалентом 182 843,00 гривень станом на 23.03.2023 (36,5686 гривень за 1 долар США), що підтверджується розпискою, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с. 31). У даній розписці вказано, що термін повернення позики 90 днів з моменту отримання розписки, але не пізніше 17 серпня 2022 року. Зазначене було засвідчено підписом відповідача ОСОБА_3 . Згідно вищезазначеної розписки позичальник (відповідач) повинна була повернути позику в загальному розмірі 5 000, 00 доларів США. Утім, відповідач не виконала своїх зобов`язань за договором позики. Такі обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Судом встановлено, що в розписці зазначається сума позики у розмірі 5 600 доларів США. В той же час, відповідно до ч.1 ст.13 та ч.2 ст.264 ЦПК України суд розглядає справу та ухвалює рішення в межах позовних вимог.

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд зауважує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Разом з тим, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Факт отримання відповідачем коштів в сумі 5 000,00 доларів США доведений позивачем письмовими доказами (розписка а.с. 31) і не спростований відповідачем.

На підставі ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як зазначено у ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За змістом ст. 525 ЦПК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Зобов`язання, згідно зі ст. 526 ЦК України, повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Верховний Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 31 жовтня 2018 року (справа № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18, досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок, статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

На момент звернення до суду розписка відповідача ОСОБА_3 про отримання грошових коштів в якості позики знаходилась у позивача ОСОБА_1 , а на даний час знаходиться в матеріалах справи, що свідчить про не повернення позики, що не спростовано відповідачем. За таких обставин наявний факт невиконання відповідачем покладеного на нього зобов`язання щодо повернення позики.

Позивачем в позовній заяві ставиться вимога про стягнення заборгованості за договором позики в іноземній валюті.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Отже, стягнення із відповідача суми боргу у іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовим висновком викладеним у постановах Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц.

Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 (справа № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18), у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першоїстатті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Надавши належну оцінку змісту розписки, складеної сторонами, врахувавши положення статті 545 ЦК України, а також те, що оригінал боргової розписки знаходиться у позивача, а відповідачем не надані належні докази повернення боргу, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Отже, з огляду на те, що позов задоволено повністю, з відповідача слід стягнути документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору, що сплачений позивачем при подачі позовної заяви в розмірі 1828,43 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 19, 23, 76-80, 141, 258-259, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу 5 000,00 (п`ять тисяч) доларів США за договором позики (розписка) від 17.05.2022.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1828,43 (одна тисяча вісімсот двадцять вісім) гривень 43 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Д. Іванець