КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 374/8/23 Головуючий у 1 інстанції: Юрченко С.О.
провадження №22-ц/824/8081/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 10 березня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року позивач ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що 21 грудня 2019 року між ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (надалі - кредитодавець) та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 8844475 (надалі - Договір кредиту) шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 2 Договору кредиту, кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 10 000 грн, а позичальник зобов`язувався повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики.

Сторони визначили, що строк позики (строк Договору) складає 30 днів, із відповідною базовою процентною ставкою 1,60 % в день. Сторонами відповідно до умов п. 2 Договору визначено, що розмір процентів на прострочену позику (строк користування коштами понад строки Договору) складають 2,70% в день.

Згідно з п. 5 Договору кредиту визначено, що цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Відповідно до п. 4.2. Договору кредиту позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі. Відповідно до п.8.4 Правил якщо під час дії особливих умов виконання Договору, встановлених для позичальника в рамках програми лояльності (у тому числі право сплати процентів акційних), позичальник порушить взяті на себе договірні зобов`язання, такі особливі умови виконання Договору втрачають силу, що означає, що нараховані згідно умов Договору проценти підлягають сплаті позичальником в повному об`ємі за весь період дії Договору згідно умов Договору і незалежно від пропонованих особливих умов Програми лояльності.

Кредитодавець на виконання умов Договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 10000,00 грн. строком до 20 січня 2020 року, а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом з іншими платежами згідно з умовами цього Договору. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав. У зв`язку з неповерненням заборгованості за Договором кредиту та відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Договором № 8844475 від 21 грудня 2019 року станом на 29 травня 2020 року (дата відступлення права вимоги) становить 19800 грн, яка складається з:

-заборгованості за основним боргом - 10 000 грн.;

-заборгованості за нарахованими та несплаченими базовими процентами -4 800 грн;

-заборгованість на нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику - 5000 грн.

Зазначав, що 03 квітня 2017 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу

№ 03042017.

Відповідно до п.2.1 Договору факторингу Первісний кредитор зобов`язується передати Новому кредитору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимог, а Новий кредитор зобов`язується їх прийняти. Пунктом 4.1. Договору факторингу визначено, що : право вимоги переходить від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги у формі наведеної в Додатку № 3 до цього Договору. 29 травня 2020 року між сторонами за Договором факторингу було підписано Реєстр прав вимоги № 101, відповідно до якого право вимоги за Договором позики № 8844475 від 21 грудня 2019 року, перейшло до TOB «ФК «Профіт Капітал». Так, право вимоги за Договором кредиту перейшло до TOB «ФК «Профіт Капітал» за Реєстром передачі прав вимоги № 101 починаючи з 29 травня 2020 року.

Щодо укладення договору в електронній формі позивач зазначав, що між TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 8844475 в електронній формі. ОСОБА_1 на веб сайті TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» htfps://mycredit.ua/ через особистий кабінет надав всі необхідні дані для встановлення особи та оформлення договору, зокрема: інформацію, щодо свого імені, номеру телефону, адреси доставки Об`єкта оренди, реквізитів документа, що посвідчує особу, електронної адреси. Позичальник, у електронній формі через сайт кредитодавця (особистий кабінет) шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано Орендарю (через телекомунікаційну систему) в ел.повідомленні - надісланого на електронну адресу (e.mail) вказаний під час складання заявки, а саме: вказаний в наданій довідці, підписав Договір позики № 8844475, що відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» свідчить про укладення договору.

Крім того, позивачем було здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, що складають:

- заборгованість за 3 % річних - 1 530 грн 44 коп.;

- заборгованість за інфляційними витратами -7 108 грн 20 коп.

Отже загальна сума заборгованості ОСОБА_1 ,станом на 27 грудня 2022 року, включаючи тіло кредиту, проценти, 3 % річних та інфляційні втрати становить 35099грн 88 коп.

В позовній заяві позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» суму заборгованості у розмірі 35 099 грн 88 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту -10 000 грн; заборгованості за процентами -

4 800 грн; заборгованості за процентами на прострочену позику - 5 000 грн; заборгованості за 3 % річних - 1530грн 44 коп; заборгованості за інфляційними витратами - 7 108грн 20 коп.; а також кошти на відшкодування судового збору у розмірі 2 481 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що обставини, зазначені позивачем, не відповідають фактичним обставинам справи, а самі вимоги не можуть бути задоволені внаслідок їх безпідставності та необґрунтованості. Відповідач заперечував факт укладення спірного кредитного договору № 8844475 від 21 грудня 2019 року, як і заперечував його підписання та узгодження умов кредитного договору.

Стороною позивача не надано суду заяву відповідача, з якої б вбачалось бажання відповідача отримання кредиту та його розмір, також як і не надано жодних відомостей про зазначення відповідачем номеру платіжної карти, на яку мали бути зараховані кредитні кошти. Інформація про спосіб отримання відповідачем кредитних коштів, а саме інформація про банківський рахунок або номер карти, на яку перераховуватимуться кошти, відсутня і в кредитному договорі.

Позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме електронним цифровим підписом відповідача підписано кредитний договір №8844475 від 21 грудня 2019 року, оскільки позивачем не надано ані відомості про сертифікацію ключа ЕЦП відповідача, ані відомості про особистий ключ підписувача, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному в сертифікаті. Також, відсутні докази, що власне відповідач, а не інша особа, отримав такий ідентифікатор та скористався ним на сайті кредитодавця. Таким чином, позивачем не доведено факту укладення сторонами договору кредиту № 8844475 від 21 грудня 2019 року, що в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами отримання відповідачем від TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» будь-яких коштів, а вимоги позивача про їх стягнення є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач зазначає, що ним отримано право вимоги до відповідача на підставі укладеного договору факторингу від 03 квітня 2017 року за № 03042017, тобто майже за 2 роки до нібито укладеного кредитного договору. За відсутності доказів укладення договору № 8844475 від 21 грудня 2019 року, отримання коштів на підставі договору № 8844475 від 21 грудня 2019 року та відсутності доказів відступлення прав вимоги, вважає що позов не підлягає задоволенню. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд відмовити у задоволення позовних вимог.

22 лютого 2023 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ«Фінансова Компанія «Профіт Капітал» суму заборгованості у розмірі 28 438 грн 64 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту -10 000 грн; заборгованості за процентами - 4800 грн; заборгованості за процентами на прострочену позику - 5000 грн; заборгованості за 3 % річних - 1530,44 грн; заборгованості за інфляційними витратами - 7 108 грн 20 грн; а також кошти на відшкодування судового збору у розмірі 2 481 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 10 березня 2023 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» заборгованість за договором позики № 8844475 від 21 грудня 2019 року у розмірі 28 438 грн 64 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 10 000 грн; заборгованості за процентами - 4 800 грн; заборгованості за процентами на прострочену позику - 5 000 грн; заборгованості за 3 % річних - 1 530 грн 44 коп; заборгованості за інфляційними витратами - 7 108 грн 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» витрати на відшкодування судового збору у розмірі 2 481 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування скарги вказує, що на підтвердження позовних вимог позивачем подано до суду роздруківку Договору № 8844475 від 21.12.2019 року, яка не містить ні особистого підпису сторін, ні відомостей про його підписання електронним підписом. Як зазначається у позовній заяві, електронне повідомлення було направлено на електронну адресу, зазначену у договорі «». При цьому, яких-небудь відомостей про власника цієї електронної адреси ні вказане підтвердження, ні матеріали справи не містять. Не містить дане повідомлення і доказів його підписання електронним ключем.

Отже, позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Вважає, що наявна в матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору № 8844475 від 21.12.2019 року.

Отже, за відсутності належних та допустимих доказів укладення між TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та Відповідачем договору № 8844475 від 21.12.2019 року, вважає рішення районного суду необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Вказує, що судом першої інстанції під час розгляду справи цілком проігноровано той факт, що позивачем не надано жодного доказу отримання відповідачем від ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» коштів у сумі у сумі 10 000 грн.

Належними доказами, які підтверджують перерахування ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відповідачеві певної суми можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Зазначає, що позивачем не подано до суду належних доказів отримання відповідачем кредиту та перерахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача, а також користування такими коштами, а повідомлення директоратов «ФК «Фінекспрес» від 08.11.2021 року №08/11-2021-2 містить лише інформацію, що 21.12.2019 року на ім`я ОСОБА_1 було здійснено успішний переказ грошової суми 10 000,00 гривень, при цьому, навіть не вказано номер карти чи банківського рахунку, на які здійснено грошовий переказ, що не може бути розцінено судом, як належний доказ.

Позивачем надано суду договір від 03.04.2017 року за № 03042017 за плату на умовах, визначених цими договорами.

Згідно зазначеного договору перехід від клієнта до прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників.

Реєстру прав вимоги за договором факторингу від 03.04.2017 року за № 03042017 матеріали справи не містять, як не містять і доказів здійснення фактором оплати первісному кредитору за відступлені ним права вимоги.

Матеріали справи не містять невід`ємної частини договору факторингу реєстру боржників, підписаного між позивачем та ТОВ «ФК «Профіт Капітал».

Позивач, у своїх поясненнях стверджує, що договір факторингу між TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено 03.04.2017 року та він, нібито, автоматично пролонгується.

В той же час, позивач не надає доказів оплати за нібито пролонгованим договором, з яких можна було би встановити, що ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» 29.05.2020 року відступило право вимоги саме по відповідачу, і відповідно отримало оплату.

За відсутності доказів виконання сторонами договору факторингу від 03.04.2017 року вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами відступлення права вимоги за спірним кредитним договором.

У відзиві на апеляційну скаргу Мартненко В.В , - представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає, що договір між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено у електронній формі. Як доказ позивач надав до суду копію договору відображену на папері, а не «роздруківку листування» як зазначає апелянт. Даний правочин здійснено повністю із дотриманням до вимог чинного законодавства, що підтверджується нормами спеціального законодавства та Цивільного кодексу України. ТОВ «ФК «Профіт Капітал» надав до суду усі підтверджуючі дані про те, що ОСОБА_1 уклав договір і належним чином отримав кошти. Доводи представника апелянта про відсутність договру є бізпідставними. Оскільки Товариство не здійснювало операцію з готівковими коштами, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються.

Також умовами угод з банками-екваєрами, від яких фактично надходили на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій. У зв`язку з цим виділити транзакції як окремі платежі у банківській виписці не було можливим.

Вважає, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Таким чином, документ наданий ТОВ «ФІНЕКСПРЕС» є належним доказом, що підтверджує перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 та наявність заборгованості відповідача.

Представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на підтвердження передачі права вимоги долучав до позовної заяви копію договору факторингу, копію витягу з Реєстру прав вимоги № 101 за договором Факторингу № 03042017.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами узгоджені всі умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 21 грудня 2019 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір

№ 8844475, за яким позикодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000 грн на 30 календарних днів, з терміном повернення до 20.01.2020 року (а.с.7).

Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) у сторін цього Договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Договір підписувався відповідно до ст. 12 Закону з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Зазначений Договір укладався шляхом надсилання пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі.

Зі змісту договору встановлено, що сторони погодили суму позики - 10 000 грн; строк договору - 30 днів; дата повернення позики (останній день) - 20 січня 2020 року; розмір процентів акційних у день - 0,80%, базова процентна ставка у день - 1,60%, процентна ставка на прострочену позику у день - 2,70%, розмір процентів на позику річний - 292,00%, орієнтовна загальна вартість позики - 12 400 грн.

Договір позики № 8844475 від 21 грудня 2019 року було підписано ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором zUJDOFk6C2.

Встановлено, що 21 грудня 2019 року на виконання умов договору товариство перерахувало на зареєстрований позичальником перед підписанням Договору банківський картковий рахунок грошову позику в сумі 10 000 грн (довідка вих. № 08/11- 2021-2 від 08.11.2021). В свою чергу відповідач зобов`язався виконати в повному обсязі і належним чином взяті на себе зобов`язання, чітко дотримуючись умов укладеного між відповідачем та товариством договору, а також вимог чинного законодавства. Відповідно до умов договору, позичальник зобов`язаний був у строк не пізніше ніж останній день строку позики повернути суму позики та сплатити проценти за користування. Проте позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання.

Згідно пункту 4.1 позичальник ознайомився на сайті відповідача з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачені ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Пунктом 5 цього договору визначено, що цей договір укладений дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладення в письмовій формі

03 квітня 2017 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» було укладено договір факторингу

№ 03042017 (а.с.18-25), відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» право грошової вимоги до боржників, перелік яких зазначений у відповідних Реєстрах боржників, зокрема до ОСОБА_1 за договором позики № 8844475 від 21 грудня 2019 року, що підтверджується Витягом з Реєстру прав вимог № 101 від 29 травня 2020 року (а.с.27).

Згідно додаткової угоди № 1 від 28 грудня 2017 року до Договору факторингу

№ 03042017 від 03 квітня 2017 року змінено п. 8.2 Договору факторингу № 03042017 від 03 квітня 2017 року та викладено його в такій редакції: «8.2 Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього Договору та закінчується 31 грудня 2017 року. Якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії Договору жодна із сторін письмово не повідомить іншу про намір розірвання Договору, Договір продовжується на період по 31.12.2018 року (включно), а в подальшому на кожен наступний календарний рік». (а.с.26).

Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та має заборгованість за договором позики № 8844475 від 21 грудня 2019 року, яка згідно наданих позивачем розрахунків становить 28438 грн 64 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 10 000 грн; заборгованості за процентами - 4 800 грн; заборгованості за процентами на прострочену позику - 5 000 грн.; заборгованості за 3 % річних - 1 530 грн 44 грн; заборгованості за інфляційними витратами - 7 108 грн 20 коп.

Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19.

За ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Таким чином, сума наданої позики, розмір процентів, порядок їх нарахування, розмір і порядок нарахування штрафу та пені повинні бути передбачені у письмовому договорі.

Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю настання відповідних правових наслідків.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно зі ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Положеннями ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

За ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

З врахуванням положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Отже, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Крім того, приписами ст.12 цього закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

З урахуванням викладеного, суд вірно вважав, що сторонами узгоджені всі умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Тому укладення договору позики відповідало внутрішній волі позивача.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що він не підписував договору не підтверджуються належними та допустимими доказами. Матеріалами справи підтверджено, що договір був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором (Логін Особистого кабінету та Пароль Особистого кабінету), що відповідає вимогам п. 5 договору.

На підставі наведеного, суд дійшов вірного висновку, що укладений сторонами договір позики відповідає вимогам законодавства щодо укладення правочинів в електронній формі та укладення спірного договору в електронній формі із запропонованими умовами відповідало внутрішній волі позивача.

Також, відповідно до копії паспорту позики, інформація, яка надається споживачу відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право відмовитися від договору позики протягом 14 календарних днів у порядку та умовах, визначених умовами договору та Закону України «Про споживче кредитування» (а.с.6).

Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного договору позики протягом чотирнадцяти днів у порядку та умовах, визначених умовами договору та Закону України «Про споживче кредитування» не скористався.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статей 611, 612 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягали до задоволення у повному обсязі, а саме, з відповідача підлягала до стягнення на користь позивача заборгованість за договором позики № 8844475 від 21 грудня 2019 року у розмірі 28438 грн. 64 коп.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 10 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: