Справа № 487/8763/21
Провадження № 2/487/468/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2023 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючий суддяНікітін Д.Г.,
при секретаріСідлецькій О.М.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області про скасування арешту автотранспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області про скасування арешту автотранспортного засобу.

Позовні вимоги,обґрунтовує тим, що ухвалою від 13.01.2020 р у справі №487/113/20 слідчий судця Заводського районного суду м. Миколаєва Павлова Ж.П., за участю секретаря судового засідання Поліщук І.В., слідчого Степанова А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого СВ Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області Степанова А.А. у кримінальному провадженні №0000075 від 09,01.2020, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185 КК України про накладення арешту на речовий доказ було задоволено.

Накладено арешт на належний на праві власності Заявнику ОСОБА_1 транспортний засіб марки «Renault» моделі «Kangoo» білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , який знаходився на зберіганні на майданчику тимчасового тримання Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44.

Вказане майно Ухвалою від 13.01.2020 р у справі №487/113/20 залишено на зберіганні у Заводському ВП ГУНП в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44.

09.01.2021р. кримінальне провадження №0000075 закрито (п.2. ч.1 ст.284 КПК України), що підтверджується Витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань.

30 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м.Миколаєва з Клопотанням про скасування арешту транспортного засобу марки «Renault» моделі «Kangoo» білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , але Ухвалою від 10.09.2021р. слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва без права оскарження в задоволенні клопотання було відмовлено.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явився, однак надали суду заяву в якій просили розглянути справу за відсутності, позовні вимоги підтримують просять задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про слухання справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою від 13.01.2020 р у справі №487/113/20 слідчий судця Заводського районного суду м. Миколаєва Павлова Ж.П., за участю секретаря судового засідання Поліщук І.В., слідчого Степанова А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого СВ Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області Степанова А.А. у кримінальному провадженні №0000075 від 09,01.2020, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185 КК України про накладення арешту на речовий доказ було задоволено.

Накладено арешт на належний на праві власності Заявнику ОСОБА_1 транспортний засіб марки «Renault» моделі «Kangoo» білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , який знаходився на зберіганні на майданчику тимчасового тримання Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44.

Вказане майно Ухвалою від 13.01.2020 р у справі №487/113/20 залишено на зберіганні у Заводському ВП ГУНП в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44.

09.01.2021р. кримінальне провадження №0000075 закрито (п.2. ч.1 ст.284 КПК України), що підтверджується Витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань.

30 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м.Миколаєва з Клопотанням про скасування арешту транспортного засобу марки «Renault» моделі «Kangoo» білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , але Ухвалою від 10.09.2021р. слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва без права оскарження в задоволенні клопотання було відмовлено.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Частиною першою статті 1 КПК України 2012 року встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Згідно із частиною третьою статті 174 КПК України 2012 року прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначене судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина четверта статті 174 КПК України 2012 року).

Втім, частини третя та четверта статті 174 КПК України 2012 року регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження. Натомість у цій справі кримінальне провадження закрив постановою слідчий, який згідно з приписами КПК України 2012 року, на відміну від прокурора, не наділений повноваженнями скасовувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування.

Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема,під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу). Крім того, у КПК України 2012 року немає заборони ініціювати перед слідчим суддею, коли кримінальне провадження вже закрив слідчий, питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на підставі приписів цього Кодексу. З огляду на вказане, беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень, при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для гарантування прав і свобод осіб, на майно яких ухвалою слідчого судді за КПК України 2012 року накладений арешт у кримінальному провадженні, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Із роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вбачається, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що арешт на транспортний засіб накладено в кримінальному провадженні за правилами КПК України 2012 року, тому питання про зняття такого арешту треба розглядати за правилами кримінального судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 255 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області про скасування арешту автотранспортного засобу - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення ухвали безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Д.Г. Нікітін