справа № 462/3243/21
УХВАЛА

30 червня 2023 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - Гедз Б.М.

за участю секретаря судових засідань Ясниської В.Я.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Лазора А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

В провадженні Залізничного районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за договором позики від 03.03.2019 року у розмірі 45 000 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на квітень 2021 року еквівалентно 1 510 200 грн. та судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Зеленін С.С. подав до суду клопотання, в якому просив визнати, отримані судом на підставі ухвали суду від 11.08.2022 року докази недопустимими, а саме: лист районного суду м. Трутнова від 02.02.2023 року № 6CD2/2022, договір лізингу № 1741 від 03.07.2017 року, угоду про розірвання договору лізингу від 12.03.2019 року, договір купівлі-продажу від 12.03.2019 року, виписку за березень 2019 року по рахунку ТОВ «Конфін», лист Департаменту транспорту Муніципалітету міста Врхлабі від 25.01.2023 року вих. № 3543/2023, карту транспортного засобу VIN НОМЕР_1 , витяг з торгового реєстру по ТОВ «Пас-Транс». В обґрунтування клопотання адвокат покликається на те, що стороною позивача клопотання про витребування згаданих доказів було подано із пропуском встановленого законом строку для його подання та позивачем не було доведено поважність причин, що унеможливлювали подання ним такого клопотання вчасно у відповідності до вимог ст. 83 ЦПК України. Крім того, отримані на виконання ухвали суду від 11.08.2022 року про витребування таких доказів документи отримані без перекладу на українську мову та надалі на пропозицію суду стороною позивача зазначені докази долучено у перекладі на українську мову, однак нотаріально не завірені.

В судове засідання, призначене на 30.06.2023 року представник відповідача -

Зеленін С.С. не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду справи, при цьому подав до суду письмове клопотання, в якому просив розгляд раніше поданого ним клопотання про визнання доказів недопустимими проводити за його відсутності, підтримав таке у повному обсязі з підстав, викладених у тексті клопотання та просив задоволити та надалі оголосити перерву у судовому засіданні, повідомивши його про дату, час та місце наступного судового засідання.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили усі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Представник позивача адвокат Лазор А.О. в судовому засіданні проти задоволення клопотання про визнання доказів недопустимими заперечив у повному обсязі. Пояснив, що спочатку отримані на виконання ухвали суду від 11.08.2023 року про витребування доказів документи було перекладно на українську мову та надано суду без нотаріального посвідчення у зв`язку із недостатністю часу до призначеного судового засідання, однак надалі, до початку призначеного судом наступного судового засідання, до матеріалів справи було долучено належним чином завірені та нотаріально посвідчені витребовувані документи у перекладі на українську мову, підстави для визнання їх неналежними відсутні. Щодо зауваження сторони відповідача з приводу пропуску строку звернення із клопотанням про витребування доказів у справі, вказує, що дане питання було предметом розгляду судом при вирішенні питання витребування доказів та судом було задоволено клопотання про поновлення строку, відтак дотримано вимог, передбачених Цивільним процесуальним кодексом. Просив у задоволенні клопотання представника відповідача відмовити у повному обсязі.

Вивчивши клопотання про визнання доказів недопустимими, заслухавши думку представника позивача та оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Допустимість доказів в широкому сенсі означає, що будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, можуть бути отримані на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

При цьому, визнання доказу недопустимим - це не обов`язок, а право суду, однак процесуальним законом визначено спеціальне правило, відповідно до якого суд може, виходячи з обставин справи і ходу її розгляду, визнавати недопустимим той або інший доказ.

В свою чергу, як вбачається із аналізу змісту ст. 265 ЦПК України, оцінку доказів суд надає під час ухвалення рішення.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Тобто, встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише під час прийняття рішення по справі.

Особа, яка подала заяву, повинна подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності суд сприяє особі, яка зробила заяву, у збиранні доказів. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє у мотивувальній частині рішення.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11.08.2023 року вирішено поновити представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Лазору Андрію Олеговичу строк подання клопотання про витребування доказів, задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів та у порядку судового доручення в межах розгляду цивільної справи № 462/3243/21 доручено компетентному органу Чеської Республіки на запит суду надати ряд документів.

У зв`язку із отриманням на адресу суду документів, складених в ході виконання на території Чеської Республіки доручення Залізничного районного суду м. Львова про виконання окремих процесуальних дій ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19.04.2023 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Судовий розгляд вказаної цивільної справи на даний час не завершено, а тому враховуючи вищенаведені положення закону, беручи до уваги, що жоден доказ у справі не має для суду заздалегідь встановленої сили та зважаючи на норми ст. 265 ЦПК України, що такі докази можуть бути оцінені як кожен окремо, так і у своїй сукупності, в тому числі і в частині щодо їх допустимості та належності, лише у нарадчій кімнаті після їх дослідження у судовому засіданні, суд приходить до переконання, що на даній стадії судового розгляду справи вирішення питання належності та допустимості доказів є не лише передчасним, а й таким, що не відповідає вимогам закону, а тому у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись ст. 13, 89, 258, 260 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Зеленіна С.С. про визнання доказів недопустимими відмовити.

Повний текст ухвали складено 03.07.2023 року.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал ухвали у справі № 462/3243/21

Суддя: Б.М.Гедз