Справа № 303/7279/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 червня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Мацунича М. В., Собослоя Г. Г.,

за участю секретаря судового засідання Зубашкова М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» Коваленка Олександра Володимировича, ОСОБА_2 , Державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради Смужаниці Асена Олександровича, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватної нотаріуски Київського міського нотаріального округу Антипової Ії Володимирівни про визнання договору відступлення права вимоги недійсним, скасування рішення державного реєстратора, скасування запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, повернення сторін в первинний стан, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2020 року, ухвалене суддею Костем В. В.,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» Коваленка О.В., ОСОБА_2 , державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради Смужаниці А.О., третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватної нотаріуски Київського міського нотаріального округу Антипової І.В. про визнання договору відступлення права вимоги недійсним, скасування рішення державного реєстратора, скасування запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, повернення сторін в первинний стан.

Позов обґрунтовано тим, що 07 квітня 2018 року вона отримала від ОСОБА_2 лист датований 29.03.2018 із вимогою сплатити кошти на підставі договору відступлення прав вимоги від 19.02.2018. На її переконання, цей договір підлягає визнанню недійсним, оскільки ОСОБА_2 не надано жодного доказу, який би підтверджував його право на отримання платежів за кредитним договором, зокрема генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. Також у договорі відступлення прав вимоги не вказано суму, як істотну умову договору, право вимоги якої начебто відступається банком ОСОБА_2 , та суму, яку має останній сплатити на користь банку, а також не вказано відносно яких саме боржників відступається право вимоги.

Зазначала, що ані Публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» Коваленка О.В. (далі - ПАТ «ФІДОБАНК», банк), ані ОСОБА_2 не виконано вимоги пункту 8.5 договору іпотеки № 014/1228/2/12193/1 від 25.03.2008 щодо обов`язкового письмового повідомлення іпотекодержателя про відступлення права вимоги іпотекодавця у п`ятиденний строк.

Отже, цей договір відступлення прав вимоги не відповідає вимогам законодавства, у тому числі з підстав відсутності у ОСОБА_2 права на здійснення кредитних операцій.

Окрім того, державний реєстратор Смужаниця А.О. здійснив державну реєстрацію від 06.02.2019 номер запису 30228566, на підставі рішення про державну реєстрацію № 45457803 від 11.02.2019, права власності за ОСОБА_2 на кв. АДРЕСА_1 . При цьому договір про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя є окремим договором від іпотечного договору і потребує нотаріального посвідчення та згоди її чоловіка як співвласника на звернення стягнення на будинковолодіння, яку він не надавав. До того ж вона як іпотекодавець не отримувала письмову вимогу про усунення порушень, що суперечить ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», пункту 57 Порядку, і доказів спливу 30-ти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушень немає.

Зауважувала і те, що під час укладення договору про відступлення права вимоги було порушено також і вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки у справі немає доказів зміни валюти її зобов`язання за кредитним договором. Водночас дії нотаріуски ОСОБА_3 суперечать ст. 55 Закону України «Про нотаріат» та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки нотаріальні дії вчинені не за місцем знаходження майна, а також поза робочим місцем нотаріуски. Заразом у матеріалах реєстраційної справи є відсутня оцінка суб`єкта оціночної діяльності предмету іпотеки, яка б відповідала дійсній вартості квартири, а відтак дії цієї нотаріуски не відповідають ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Посилаючись на наведені вище обставини просила суд:

1)визнати недійсним договір відступлення прав вимоги від 19.02.2018, укладеного між ПАТ «ФІДОБАНК» в особі УОФГВФО на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Коваленко О.В. та ОСОБА_2 та посвідчений приватною нотаріускою Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В.;

2)скасувати рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради Смужаниці А.О. щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на об`єкт житлової нерухомості кв. АДРЕСА_1 ;

3)скасувати запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на об`єкт житлової нерухомості - кв. АДРЕСА_1 ;

4)повернути сторони в первинний стан, поновивши за нею право власності на кв. АДРЕСА_1 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2020 року цей позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Смужаниці А.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу) щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на об`єкт житлової нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 .

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 30228566 про реєстрацію за ОСОБА_2 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині відмовлених у задоволені позовних вимог, позивачка ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Скарга мотивована тими же доводами, які наведені в позовній заяві та яким місцевим судом не надано належної оцінки.

Просила оскаржене рішення суду в частині відмови у задоволені її вимог про: 1) визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від 19.02.2018, укладеного між ПАТ «ФІДОБАНК» в особі УОФГВФО на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Коваленко О.В. та ОСОБА_2 та посвідчений приватною нотаріускою Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В.; 2) повернення сторін у первинний стан, поновивши за нею право власності на кв. АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про їх задоволення повністю.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 інші учасники справи не скористалися.

У письмових поясненнях третя особа приватна нотаріуска Київського міського нотаріального округу Антипова І.В. посилалася на безпідставність апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 .

Також на це рішення суду подав апеляційну скаргу і відповідач ОСОБА_2 через невідповідність його нормам матеріального і процесуального права.

Скаргу обґрунтував тим, що судом безпідставно ухвалою від 24.01.2020, яка окремому апеляційному оскарженню не підлягала, було відмовлено у задоволені його клопотання про закриття провадження у справі щодо позовної вимоги про визнання договору відступлення права вимоги недійсним, оскільки такий спір між сторонами вже вирішений у справі № 308/4072/18, в якій рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.01.2019, що набрало 10.06.2019 законної сили, у задоволені позову ОСОБА_1 про визнання цього договору відступлення права вимоги недійсним було відмовлено.

Зазначав і про помилкове посилання суду в рішенні на відсутність передбаченої договором іпотеки від 25.03.2018 можливості, узгодженої сторонами, на задоволення кредитором своїх вимог шляхом визнання права власності на предмет іпотеки без укладення окремого договору, оскільки таке не узгоджується з пунктом 5.5.1. договору іпотеки за яким іпотекодержатель на власний розсуд може на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» задовольнити забезпечені іпотекою вимоги іпотекодержателя за кредитним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а відтак це іпотечне застереження є правовою підставою для реєстрації за ним як іпотекодержателем права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, та без необхідності укладення окремого договору, як це помилково вважав суд першої інстанції.

Стверджував і те, що місцевий суд не врахував неможливість застосування в даному випадку положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки ще 09 жовтня 2015 року між ПАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору з фізичною особою № 014/1228/2/12193 від 25.03.2008, за умовами якої було змінено валюту кредитування із доларів США на гривню та змінено зобов`язання позичальниці на 585 695,80 гривень.

З огляду на наведене просив оскаржене рішення суду скасувати, провадження у справі в частині позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 19.02.2018, укладеного між ПАТ «ФІДОБАНК» та ним, посвідченого приватною нотаріускою Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. закрити, у задоволені решти її позовних вимог відмовити, а також вирішити питання розподілу судових витрат. Водночас просив поновити йому строк на апеляційне оскарження цього рішення суду як пропущеного з поважних причин.

Ухвалою судді Закарпатського апеляційного суду від 02 квітня 2020 року, зокрема поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2020 (т.1 а.с.174, 175).

Відзиву на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 від інших учасників справи не надходило.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 13 липня 2022 року цю справу знято з апеляційного розгляду та повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення щодо невирішеної позовної вимоги ОСОБА_1 про повернення сторін у первинний стан, поновивши за нею право власності на кв. АДРЕСА_1 (т.2 а.с.50-52).

Додатковим рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2022 року доповнено резолютивну частину рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2020 в цій справі пунктом 4.1 такого змісту: «У задоволенні позовної вимоги щодо поновлення за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 - відмовити».

У судовому засіданні представник апелянтки (позивачки) ОСОБА_1 - адвокат Ракушинець А.А. та апелянт (відповідач) ОСОБА_2 кожен підтримав, відповідно, адвокат Ракушинець А.А. подану ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_2 подану ним апеляційну скаргу, яку просили задовольнити з підстав наведених у ній, та водночас заперечили щодо задоволення такої скарги протилежної сторони.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися повторно, хоча були належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи, а відтак, на переконання колегії суддів і відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Ракушинця А.А., відповідача ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 місцевий суд виходив із їх обгрунтованості та доведеності, а відносно відмови у задоволенні вимоги позивачки про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги відсутністю правових підстав для визнання його недійсним.

Проте колегія суддів із цими висновками місцевого суду погодитися не може, оскільки таких суд першої інстанції дійшов із неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Судом установлено, що 25 березня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір з фізичною особою № 014/1228/2/12193, за умовами якого банк надав позичальниці ОСОБА_1 на купівлю квартири споживчий кредит у розмірі 25 000,00 доларів США, зі строком до 24.03.2028 та сплатою 12,00% річних за їх користування (т.1 а.с.76-78).

Також цього ж дня із метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком і ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки 014/1228/2/12193/1, відповідно до якого ОСОБА_1 передала банку в іпотеку куплену нею 25.03.2008 кв. АДРЕСА_1 (т.1 а.с.82,83-86).

У пункті 5.5.1. указаного договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за цим або кредитним договором в установлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» цей договір є договором про задоволення вимоги іпотекодержателя, на підставі якого він може на власний розсуд, зокрема в порядку ст. 37 цього ж Закону задовольнити забезпечені іпотекою свої вимоги за кредитним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У цьому випадку цей договір (застереження п. 5.5.1.) є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

09 жовтня 2015 року між ПАТ «ФІДОБАНК» (колишня назва АТ «Ерсте Банк») та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до зазначеного вище кредитного договору, за умовами якої сторони домовились, що станом на 09.10.2015 заборгованість позичальниці ОСОБА_1 за кредитним договором становить 21 672,37 доларів США. Водночас сторони змінили умови кредитування шляхом надання ОСОБА_1 нового траншу по кредитній лінії в сумі 585 695,80 гривень. Базовою валютою за кредитним договором, із урахуванням цієї додаткової угоди, є гривня /пункти 1, 2.1., 2.2., 2.4 додаткової угоди/ (т.1 а.с.87-90).

Того ж дня (09 жовтня 2015 року) між ПАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_1 було укладено і Договір про внесення змін № 1 до Договору іпотеки № 014/1228/2/12193/1 від 25.03.2008, де пунктами 3.1., 3.2. установлено, що при настанні іпотечного випадку за цим договором іпотекодержатель має право, зокрема набути право власності на предмет іпотеки в рахунок невиконання боргових зобов`язань, зміст, розмір, строк і порядок виконання яких передбачені та визначені в інших додаткових угодах до нього, які укладені або можуть бути укладені між позичальницею та іпотекодержателем у майбутньому, в порядку, встановленому чинним законодавством. Застосування іпотекодержателем будь-якого з визначених п. 3.1. цього Договору позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, що міститься у застереженні іпотекодержателя, викладеного у п. 3.1. цього Договору, не передбачає необхідності укладення між сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя (т.1 а.с.94,95).

23 січня 2018 року були проведені електронні торги, результати яких оформлені протоколом електронних торгів № UA-EA-2018-01-12-000030-с, номер лоту Q8236b19997, де до активів лоту віднесене право вимоги ПАТ «ФІДОБАНК» за кредитним договором від 25.03.2008 №014/1228/2/12193, укладеним із фізичною особою (забезпечення: 2-х кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 ), і переможцем цих торгів було визнано ОСОБА_2 (т.1 а.с.66).

За результатами зазначених відкритих торгів (аукціону) 19 лютого 2018 року між ПАТ «ФІДОБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» Коваленком О.В. та ОСОБА_2 як новим кредитором, було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого банк відступив новому кредитору ОСОБА_2 своє право вимоги до позичальників, іпотекодавців, зазначених у Додатку № 1 до цього договору /боржників/. Згідно з Додатком № 1 до цього договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відступлено право вимоги за кредитним договором від 25.03.2008 №014/1228/2/12193 та договором іпотеки від 25.03.2008 №014/1228/2/12193/1 щодо позичальниці - іпотекодавиці ОСОБА_1 (т.1 а.с.67-69).

19 лютого 2018 року ПАТ «ФІДОБАНК» (повний правонаступник ВАТ «Ерсте Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» Коваленка О.В. та ОСОБА_2 підписали між собою Акт приймання-передачі документації до Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 19.02.2018 (т.1 а.с.72, 73).

21 лютого 2018 року ОСОБА_2 направлено боржниці та іпотекодавиці ОСОБА_1 повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором, договорами забезпечення та дійсні реквізити для оплати з одночасним наданням їй копій цього договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 19.02.2018, реєстру договорів, права вимоги за яким відступаються та боржників за такими договорами (т.1 а.с.98 і на звороті).

Це повідомлення ОСОБА_2 було отримано ОСОБА_1 особисто 26.02.2018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.99).

29 березня 2018 року ОСОБА_2 направлено боржниці та іпотекодавиці ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушення у виконанні зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку на підставі договору іпотеки (т.1 а.с.100 і на звороті).

Зазначена письмова вимога ОСОБА_2 отримана ОСОБА_1 особисто 31.03.2018, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.101).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.02.2019 за № 155759237 вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано в цілому право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Дата і час державної реєстрації: 06.02.2019 об 11:47:19. Підстава виникнення права власності: повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 756, виданий 29.03.2018, видавник ПАТ «Укрпошта»; письмова вимога про усунення порушень у виконанні зобов`язань, серія та номер: б/н, виданий 29.03.2018, видавник ОСОБА_2 ; договір про відступлення прав вимоги, серія та номер: 209, виданий 19.02.2018, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В.; договір про внесення змін до договору іпотеки, серія та номер: 714, виданий 09.10.2015, видавник: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Борисова О.С.; договір іпотеки, серія та номер: 777, видавник: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Борисова О.С. Підстава внесення запису державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області Смужаниці А.О. є його рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 45457803 від 11.02.2019 (т.1 а.с.103 і на звороті).

Також у квітні 2018 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ПАТ «ФІДОБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» Коваленка О.В., ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватної нотаріуски Київського міського нотаріального округу Антипової І.В. про визнання даного договору відступлення права вимоги недійсним (т.1 а.с.107-109). Як наслідок, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 січня 2019 року у справі № 308/4072/18, яке набрало законної сили 10.06.2019, та відомостей із ЄДРСР, у задоволені цього позову ОСОБА_1 до ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова З.В., про визнання договору відступлення права вимоги недійсним відмовлено повністю (т.1 а.с.112-114).

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як кореспондують частини перші ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача

Отже, відповідно до вимог пункту 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Як уже зазначалося вище ОСОБА_1 зверталася у квітні 2018 року до суду з позовом до ПАТ «ФІДОБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» Коваленка О.В., ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватної нотаріуски Київського міського нотаріального округу Антипової І.В. про визнання даного договору відступлення права вимоги недійсним, де рішенням суду, яке набрало законної сили, у задоволені такого їй було відмовлено.

Як видно з позовної заяви ОСОБА_1 і рішення суду у справі № 308/4072/18, то воно, на переконання колегії суддів, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Однак суд першої інстанції ухвалою від 24.01.2020, яка окремому апеляційному оскарженню не підлягала (т.1 а.с.125, 126), на переконання колегії суддів помилково відмовив у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у цій справі в частині позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (т.1 а.с.62-65) з підстави зміни позивачкою суб`єктного складу сторін і підстав позову, оскільки ОСОБА_2 не просив закрити провадження у справі в цілому, а тільки просив закрити таке щодо позовної вимоги з приводу якої є вже ухвалене рішення суду, що набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З урахуванням наведеного вище рішення суду в цій справі у частині відмови в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги слід скасувати та закрити провадження у справі в частині цієї позовної вимоги.

Щодо позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора та запису у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Задовольняючи ці вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у цій справі державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради Смужаниця А.О. не є належним відповідачем.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц /пункт 41/, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц /пункт 49/, від 21.11.2018 року у справі № 127/93/17-ц /пункт 50/, від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц /пункт 31.4/, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц /пункти 37, 54/, від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 /пункт 38/, від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц /пункт 31/, від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц /пункт 63/.

У постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 336/4662/19 (провадження № 61-19598св20), від 03.08.2022 у справі № 309/2629/19 (провадження № 61-5403св21) зазначено: «спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі, він лише зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений».

Отож, позовні вимоги в цій справі не можуть бути звернені фактично до державного реєстратора, якого позивачка ОСОБА_1 визначила співвідповідачем.

Установивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та за відсутності визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого неналежного відповідача.

За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради Смужаниці А.О. слід було відмовити.

Висновки суду, що через відсутність укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавицею окремого договору про можливість звернення стягнення на спірну квартиру в позасудовому порядку шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем і, як наслідок, це свідчить про неправомірні дії, неправомірне рішення державного реєстратора щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру, на переконання колегії суддів є помилковими, оскільки як зазначалося вище у пункті 5.5.1. указаного договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за цим або кредитним договором в установлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого він може на власний розсуд, зокрема в порядку ст. 37 цього ж Закону задовольнити забезпечені іпотекою свої вимоги за кредитним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У цьому випадку цей договір (застереження п. 5.5.1.) є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Також пункти 3.1., 3.2. договору від 09 жовтня 2015 року про внесення змін до Договору іпотеки №014/1228/2/12193/1 від 25.03.2008 передбачали, що при настанні іпотечного випадку за цим договором іпотекодержатель має право, зокрема набути право власності на предмет іпотеки в рахунок невиконання боргових зобов`язань, зміст, розмір, строк і порядок виконання яких передбачені та визначені в інших додаткових угодах до нього, які укладені або можуть бути укладені між позичальницею та іпотекодержателем у майбутньому, в порядку, встановленому чинним законодавством. Застосування іпотекодержателем будь-якого з визначених п. 3.1. цього Договору позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, що міститься у застереженні іпотекодержателя, викладеного у п. 3.1. цього Договору, не передбачає необхідності укладення між сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Також не є обґрунтованим посилання суду, як на підставу для задоволення вимог ОСОБА_1 , на вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і на зобов`язання позивачки виражене в іноземній валюті (долар США) , оскільки ще 09 жовтня 2015 року між ПАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за умовами якої сторони, зокрема домовились про зміну умов кредитування шляхом надання ОСОБА_1 нового траншу по кредитній лінії в сумі 585 695,80 гривень. Базовою валютою за кредитним договором, із урахуванням цієї додаткової угоди, є гривня. Також подальший графік сплати ОСОБА_1 чергових щомісячних платежів за кредитом, починаючи з листопада 2015 року по квітень 2028 року, виражено саме в національній валюті гривні (т.1 а.с.91).

Зважаючи на викладене підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та запису у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, колегія суддів не вбачає, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з одночасним ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. А відтак не підлягає задоволенню і похідна вимога ОСОБА_1 про повернення сторін у первинний стан шляхом поновлення за нею права власності на спірну квартиру.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що позивачка не довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами свої вимоги, які не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 колегія суддів уважає слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують правильність ухваленого місцевим судом рішення, а відтак його апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 у частині, що стосуються необхідності визнання недійсним договору відступлення прав вимоги, колегія суддів до уваги не бере і правової оцінки щодо дійсності чи недійсності цього договору не надає, оскільки в цій частині провадження у справі підлягає закриттю за обставин наведених вище.

Безпідставним є довід апелянтки ОСОБА_1 про те, що вона як іпотекодавець не отримувала письмову вимогу про усунення порушень і що доказів спливу 30-ти денного строку з моменту отримання нею письмової вимоги про усунення порушень немає, оскільки така вимога ОСОБА_2 їй була надіслана 29.03.2018 (т.1 а.с.100), нею особисто її отримано 31.03.2018 (т.1 а.с.101), а звернення стягнення на спірну квартиру мало місце у лютому 2019 року.

Голослівним є і довід апеляційної скарги ОСОБА_1 на відсутність у матеріалах справи доказів зміни валюти її зобов`язання за кредитним договором, оскільки таке було змінено з долара США на гривню ще 09 жовтня 2015 року на підставі додаткової угоди № 1 до кредитного договору.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , на думку колегії суддів, не дають підстав для задоволення її позовних вимог, а тому її апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на наведене апеляційний суд доходить висновку, що оскаржене рішення суду, відповідно до ст. 376 ЦПК України, в частині скасування рішення державного реєстратора Смужаниці А.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності на цю квартиру за ОСОБА_2 слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Рішення суду щодо відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від 19.02.2018 слід скасувати та закрити провадження у справі в частині цієї позовної вимоги. У решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 у розмірі 4 610,40 грн (т.1 а.с.159) слід віднести за її рахунок та водночас стягнути з неї на користь ОСОБА_2 понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 305,20 грн (т.1 а.с.191).

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2020 року в частині: - скасування рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради Смужаниці Асена Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на об`єкт житлової нерухомості квартиру АДРЕСА_1 ; - скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності № 30228566 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2020 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від 19.02.2018, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» Коваленко Олександра Володимировича та ОСОБА_2 , посвідчений приватною нотаріускою Київського міського нотаріального округу Антиповою Ія Володимирівною, скасувати та закрити провадження у справі в частині цієї позовної вимоги.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 305 (дві тисячі триста п`ять гривень) 20 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 червня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді