233 Справа № 233/1639/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2023 Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участю секретаря Любач Н.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви про стягнення боргу до ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ :

13 квітня 2023 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви про стягнення боргу до ОСОБА_2 , в якій просить забезпечити позов до відповідача ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на земельну ділянку сільськогосподарського призначення із кадастровим номером :21:000:0014, розташовану на території Іллінівської ОТГ Краматорського району (Артемівської сільської ради Костянтинівського району) Донецької області площею 6,69 га.

Також просить здійснити заходи по забезпеченню позову і на підставі пункту 10 частини 1 статті 150 Цивільно-процесуального кодексу України вирішити питання про передачу у володіння та користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення із кадастровим номером :21:000:0014 кредитору - позивачу ОСОБА_1 , яка розташована на території Іллінівської ОТГ Краматорського району (землі Артемівської сільської ради Костянтинівського району) Донецької області, яка є власністю відповідача ОСОБА_2 - до повного погашення суми боргу.

Заявник зазначає, що на його переконання будь-які інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача (арешт майна тощо), ніяким чином не призведуть до належного виконання обов`язків боржника здійснити погашення боргу. Поведінка та висловлювання стосовно обов`язків свідчать про те, що відповідач не бажає виплачувати власні борги і запевнив, що буде ухилятися у будь-який спосіб від виконання такого обов`язку і створювати перешкоди в реалізації прав заявника.

Тільки арешт майна на думку заявника ніяким чином не є дієвим заходом захисту права та запобіжником від використання відповідачем земельної ділянки на власний розсуд та отримання від неї доходу не буде стимулювати боржника сплатити борг.

Звернення до суду відносно передачі у володіння та користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення із кадастровим номером :21:000:0014 заявником обґрунтовує тим, що тимчасове вилучення такого активу що надає дохід змусить відповідача адекватно та правомірно відноситися до свого обов`язку стосовно того, що боржник зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості належного майна за відсутності коштів. Зазначив, що передача нерухомого майна є також запобіжним заходом для відповідача, яка унеможливить в подальшому його ухилення від виконання рішення суду.

В обґрунтування заявлених вимог заявник вказує, що 01 серпня 2021 року ОСОБА_2 взяв у заявника ОСОБА_1 в борг 216 000 грн., які зобов`язався повернути до 01 січня 2022 року, без відстрочок або будь-яких інших умов. Вказане підтверджується письмовою розпискою, складеною власноруч відповідачем. Гроші було отримано ним особисто всю суму. До теперішнього часу відповідач зобов`язання з повернення грошей не виконав без пояснення причин такої поведінки. У 2022 році заявнику стало відомо, що у боржника відсутнє будь-яке майно, окрім земельної ділянки (отриманої у спадщину), що він з`ясував шляхом запиту до Державного земельного кадастру. Пропозиція заявника до боржника з метою погашення боргу передати у його власність вищезгадану земельну ділянку та оформити все належним чином була відхилена ОСОБА_2 . Враховуючи зволікання і негативне зухвале ставлення боржника до виконання обов`язку, вважає, що до подання позов про стягнення боргу необхідно вжити заходи забезпечення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши заяву та додані до неї матеріали, дійшов до наступного висновку.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 149 ЦПК Українисуд за заявою учасників справи має право вжити передбаченихстаттею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову.

У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК Українизабезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 1ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявлених вимог, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

При цьому слід зазначити, що згідно із роз`ясненнями, які містяться в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, згідно з роз`ясненнями, викладеними у вказаній постанові, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. При цьому суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Водночас у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, обґрунтуванням співмірності виду забезпечення позову, інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року по справі № 761/45074/17, Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін.

Відповідні положення містяться у постанові КГС ВС від 18 жовтня 2021 року у справі № 910/7029/21.

При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову суд лише встановлює, чи може невжиття обраного заявником заходу забезпечення позову істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом якого він звернувся, чи є обраний ним спосіб захисту співмірним із заявленими позовними вимогами.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

До заяви заявником додано інформацію Державного земельного кадастру, сформовану 03 серпня 2021 року, щодо земельної ділянки :21:000:0014 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,69 га, форма власності приватна, власник ОСОБА_2 , дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 28 грудня 2020 року, відомості про нормативно грошову оцінку ділянки - відсутні.

Також, 29 грудня 2020 року щодо даної земельної ділянки зареєстровано право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), суб`єкт речового права ОСОБА_3 . Строк дії іншого речового права відповідно до відомостей державного реєстру речових прав, станом на 14 квітня 2023 року, становить 49 р., закінчення дії 29 грудня 2069 року.

Подана заява про забезпечення позову не містить викладення обставин щодо прав третьої особи землекористувача в зв`язку з можливим вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що заявник переконаний в тому, що боржник не бажає виплачувати власні борги, буде ухилятися у будь-який спосіб від виконання такого обов`язку і створювати перешкоди в реалізації прав заявника.

При цьому, заявник наголошує, що тільки арешт майна на його думку не є дієвим заходом захисту права та запобіжником від використання боржником земельної ділянки на власний розсуд та отримання від неї доходу не буде стимулювати боржника сплатити борг, й зазначає, що тимчасове вилучення такого активу, що надає дохід, змусить відповідача адекватно та правомірно відноситися до свого обов`язку.

Забезпечення позову у такий спосіб на думку суду не узгоджується з метою вжиття заходів забезпечення позову, яка закріплена у ч. 2 ст. 149 ЦПК України запобігти ускладненню чи унеможливленню виконання рішення суду або ефективному захисту або поновленню порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, навпаки призведе до позбавлення боржника джерела доходу, а отже й можливості виконання своїх боргових зобов`язань.

Крім того, у даному випадку не вбачається наявності зв`язку між заходом забезпечення позову шляхом одночасного накладення арешту на належну ОСОБА_2 земельну ділянку сільськогосподарського призначення із кадастровим номером :21:000:0014 та передачі у володіння та користування земельної ділянки кредитору, й предметом позовної вимоги, що не стосується питань, пов`язаних з даною земельною ділянкою.

Доводи заяви про відсутність у боржника будь-якого іншого майна не знайшли свого підтвердження за відомостями відповідних державних реєстрів.

Також, суд зауважує, що заяву про забезпечення позову подано до звернення до суду із позовною заявою до боржника, станом на теперішній час не з`ясовано обсяг позовних вимог та думку відповідача по суті позову, пересвідчитись в тому, що між сторонами дійсно виник спір неможливо.

Твердження заявника про істотне ускладнення або неможливість в майбутньому виконати судове рішення у разі невжиття заходів забезпечення позову, зводяться до припущень останнього.

Так, зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, що існують об`єктивні припущення щодо обставин, які несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не вбачається і те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду з урахуванням предмета спору стягнення боргу за договором позики. Доказів того, що боржник має намір здійснити відчуження земельної ділянки або чинити перешкоди у виконанні рішення суду матеріали заяви не містять.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що запропоновані заявником заходи забезпечення позову не є обґрунтованими та не є співмірними із предметом спору, про існування якого у даному випадку зазначено заявником, так само, не вбачається зв`язку заходів забезпечення позову з предметом позовних вимог.

За таких обставин суд вважає необхідним відмовити заявнику у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-153, 259-260, 353-355 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви про стягнення боргу до ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя :