Справа №:755/1642/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Гончарука В.П.

за участі секретаря - Гриценко О.І.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

тетьої особи Пасічник П.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київгаз», третя особа: ОСОБА_4 , ТДВ «Сторахова компанія «Київ РЕ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд, -

.

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київгаз», третя особа: ОСОБА_4 , ТДВ «Сторахова компанія «Київ РЕ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київгаз» матеріальну шкоду заподіяну в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 46 351,82 грн., моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 44 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариствлом «Київгаз». О 9 год. 58 хв., він отримавши завдання, згідно заявки № 12048-2015 від диспетчерської служби філії аварійно відновлювальних робіт, виїхав на службовому автомобілі «FORD Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 .

Приблизно о 11:30 відбулось зіткнення автомобіля «FORD Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «TOYOTA PRADO» з державним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 на проїзній частині вул. Кайсарова в смугах призначених для руху в напрямку провулка Охтирського. В салоні автомобіля «FORD Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 на передньому правому сидінні знаходився пасажир ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «FORD Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, а саме закриту травму правого колінного суглобу у вигляді розриву заднього рогу медіального меніску, помірного синовїїту, підшкірної гематоми м`яких тканин коліна по передній поверхні, що спричинило тривалий розлад здоров`я строком в сорок один день. Отже, ОСОБА_1 спричинено тілесне ушкодження середньої тяжкості. За наслідками нещасного випадку пов`язаного з виробництвом головою ПАТ «Київгаз» було складено акт № 3 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що стався 17 жовтня 2015 року відносно потерпілого ОСОБА_1 .

В подальшому СВ Голосіївського Управління поліції Головного Управління Національної Поліції в м. Києві перебувало досудове розслідування по кримінальному провадженню внесеному в ЄРДР за № 0004764 від 05 травня 2016 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, ОСОБА_4 . Потерпілим у даному кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0004764 було визнано ОСОБА_1 .

22 вересня 2021 року було винесено ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження, згідно ст. 49 КК України, закрити у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільні позови потерпілих та цивільних позивачів, - залишити без розгляду.

ОСОБА_4 під час скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України здійснював свої службові обов`язки водія автотранспортного засобу ПАТ «Київгаз», що підтверджується подорожнім листом службового автомобіля «FORD Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 від 17 жовтня 2015 року. Окрім, того автомобіль «FORD Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 належить на праві власності ПАТ «Київгаз», згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 15 червня 2012 року.

Враховуючи те, що власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «FORD Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 є ПАТ «Київгаз» та шкода була завдана ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків працівником ПАТ «Київгаз» ОСОБА_4 то на даній юридичній особі лежить обов`язок відшкодувати шкоду.

Станом на сьогоднішній день ОСОБА_1 потребує додаткового лікування та подальшої операції на колінних суглобах в зв`язку з отриманою травмою в наслідок ДТП. ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, внаслідок вчинення, ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України під час виконання ним службових обов`язків в ПАТ «Київгаз», в розмірі 200 000,00 грн.

04 лютого 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київгаз», третя особа: ОСОБА_4 , ТДВ «Сторахова компанія «Київ РЕ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач та Представник позивача у судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі та просили позов задовольнити. Крім того. в матеріалах справи наявні письмові заперечення на відзив сторони відповідача, відповідно до яких представник позивача просить суд постановити судове рішення. яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав викладених і позові та самих запереченнях.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки відповідач є неналежним відповідачем у справі. Крім того. в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву та письмові пояснення на заперечення на відзив, зі змісту яких представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву сторони відповідача.

Представник Третьої особи ТДВ «Сторахова компанія «Київ РЕ» у судове засідання не з`явився. про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.. Поважність причин неявки в судове засідання не повідомив.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариствлом «Київгаз».

О 9 год. 58 хв., він отримавши завдання, згідно заявки № 12048-2015 від диспетчерської служби філії аварійно відновлювальних робіт, виїхав на службовому автомобілі «FORD Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 під час скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України здійснював свої службові обов`язки водія автотранспортного засобу ПАТ «Київгаз», що підтверджується подорожнім листом службового автомобіля «FORD Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 від 17 жовтня 2015 року.

Таким чином, приблизно о 11:30 відбулось зіткнення автомобіля «FORD Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «TOYOTA PRADO» з державним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 на проїзній частині вул. Кайсарова в смугах призначених для руху в напрямку провулка Охтирського.

В салоні автомобіля «FORD Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 на передньому правому сидінні знаходився пасажир ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «FORD Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

За наслідками нещасного випадку пов`язаного з виробництвом головою ПАТ «Київгаз» було складено акт № 3 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що стався 17 жовтня 2015 року відносно потерпілого ОСОБА_1

Також встановлено, що СВ Голосіївського Управління поліції Головного Управління Національної Поліції в м. Києві перебувало досудове розслідування по кримінальному провадженню внесеному в ЄРДР за № 0004764 від 05 травня 2016 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, ОСОБА_4 .

22 вересня 2021 року було винесено ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження, згідно ст. 49 КК України, закрити у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільні позови потерпілих та цивільних позивачів, - залишити без розгляду

Ухвалою Київського апеляційного суду міста Києва від 13.01.2022 р. у справі № 752/8724/17 провадження №11кп/824/887/2022 у кримінальному провадженні №0004764 від 05.05.2016 р. стосовно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого, звинуваченого за ч. 1 ст.286 КК України, було задоволено частково апеляційну скаргу представника цивільного відповідача АТ «Київгаз» - адвоката Полішка Ю.О., ухвалу Голосїївського районного суду м. Києва від 22.09.2021 р., якою ОСОБА_4 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, а кримінальне провадження, згідно ст..49 КК України, крито у зв`язку із закінченням строків давності змінити. Виключити із мотивувальної та резолютивної частини ухвали висновок суду про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України. Вважати ОСОБА_4 звільненим від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.286 КК України на підстав п.2 ч. І ст.49 КК країни у зв`язку із закінченням строків.

Дана ухвала набрала законної сили.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Також судом встановлено, що автомобіль «FORD Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 належить на праві власності ПАТ «Київгаз», згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 15 червня 2012 року.

Згідно матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «FORD Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_4 , на дату події застрахована в ТДВ «Сторахова компанія «Київ РЕ», що підтверджується Полісом № АІ/5270973 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди був чинний.

В обґрунтування позову зазначено, а також підтверджується матеріалами справи, що водій автомобіля «FORD Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , яким є ОСОБА_4 , перебував в трудових відносинах із відповідачем Публічним акціонерним товариством «Київгаз», яке в свою чергу застрахувало свою цивільну відповідальність в ТДВ «Сторахова компанія «Київ РЕ», а відтак саме зазначене товариство має відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду.

Перевіряючи огрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду за ст. 1166 ЦК України визначають, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із положенням ст. 1187 ЦК України, відповідальність покладається на власника (працівника) джерела підвищеної небезпеки та відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до чинного законодавства, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, крім випадків, передбачених чинним цивільним законодавством.

Відповідно до зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

За загальним правилом, установленим ч. 2 ст. 1187 ЦК, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Проте, не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що водій автомобіля «FORD Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах із відповідачем Публічним акціонерним товариством «Київгаз», що підтверджується, зокрема, наказом № 153 від 12 серпня 2014 року, а відтак вказує про наявність підстав для стягнення суми збитків із відповідача, завданих внаслідок порушення ПДР України ОСОБА_4 , як працівником Публічного акціонерного товариства «Київгаз» під час виконання своїх обов`язків.

Однак, на думку суду, позивач не має права вимагати від відповідача відшкодувати заподіяний збиток у розмірі, що покриваються лімітом відповідальності за шкоду заподіяну життю та здоров`ю та має звертатися з відповідною вимогою до Страховика ТДВ «Сторахова компанія «Київ РЕ», а у випадку завершення процедури ліквідації та затвердження ліквідаційного балансу останнього - до МТСБУ.

У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 755/18006/15-ц Велика Палата дійшла висновку, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) Велика Палата послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

З аналізу вищенаведених норм та обставин справи судом встановлено, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки вимоги про відшкодування заподіяних йому ДТП збитків пред`явлено до неналежного відповідача, власника транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого на момент скоєння ДТП була застрахована у ТДВ «Сторахова компанія «Київ РЕ»

Таким чином, звернення позивача до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої ДТП до власника транспортного засобу, є передчасним, суперечить вимогам чинного законодавства та усталеній практиці вирішення спорів за участю страхових компаній, а тому позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 46 351,82 грн., задоволенню не підлягають.

Крім того, вина водія автомобіля «FORD Connect» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_4 , який перебував у трудових відносинах з відповідачем не встановлена в ході судового розгляду та не доведена стороною позивача.

Щодо відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 5 цієї ж статті Кодексу визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому слід зазначити, що згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі статті 24 Закону моральної шкоди суди повинні виходити з роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України надав у постанові від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної школи встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку.

Крім того, наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Умовою відповідальності за моральну шкоду є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності).

Враховуючи те, що суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди, в результаті чого не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди.

Крім того, відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові від 27.03.2019 № 295/2557/17 Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду зазначено, що відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом ст.51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

При цьому, стороною позивача в судовому засіданні клопотання про заміну неналежного відповідача не заявлялось.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2021 року у справі № 522/21240/19 (провадження № 61-2777св21) зазначено, що «у постанові Великої Палати Верховного суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) вказано, що «Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київгаз», третя особа: ОСОБА_4 , ТДВ «Сторахова компанія «Київ РЕ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі статті 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється.

Враховуючи наведене та керуючись, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», ст. ст. 22, 386, 395-396, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 10, 49, 51,76, 77-81, 82, 89, 141, 177,209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задовленні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київгаз», третя особа: ОСОБА_4 , ТДВ «Сторахова компанія «Київ РЕ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2023 року.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ;

Відповідач -ПАТ «Київгаз»» адреса місця знаходження: м.Київ, вул. М.Бойчука, 4«Б», ;

Треті особи: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 ;

ТДВ «Сторахова компанія «Київ РЕ», адреса: м.Київ, вул. Тютюнника, буд. 13-Б

Суддя: