УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/1462/22

Номер провадження 2-з/495/19/2023

14 квітня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Мишко В.В.,

при секретарі судового засідання Красовській А.О.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Павленка В.С.

представника відповідача ФОПОСОБА_2 адвоката Гетманченка І.С.

розглянувши заяву адвоката Павленка Володимира Сергійовича в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 495/1462/22 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

12.04.2023 року адвокат Павленко Володимир Сергійович в інтересах позивача ОСОБА_1 (далі по тексту заявник) звернувся до суду із заявою про забезпечення позову по цивільній справі № 495/1462/22 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Так, заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належний відповідачу житловий будинок АДРЕСА_1 .

В обґрунтування необхідності забезпечення позову заявник зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки ціна позову складає 607 600 грн. Відповідач займається підприємницькою діяльністю та за час незаконного звільнення позивача ухиляється від виплати заробітної плати, а також заперечує факт порушення нею трудового законодавства по виплаті заробітної плати, оформленні працевлаштування та незаконного звільнення позивача з роботи.

На підставі наведеного заявник просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні 14.04.2023 року, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Павленко В.С. заяву про забезпечення позову підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити з підстав, викладених в його заяві.

У судовому засіданні 14.04.2023 року, представник відповідача ФОП ОСОБА_2 адвокат Гетманченко І.С. не погодився із поданою заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належний відповідачу будинок, оскільки такі вимоги не співмірні суті позовних вимог, тобто відсутня відповідність такого арешту предмету спірних позовних вимог. Зазначив, що позовними вимогами є вимоги про стягнення заробітної плати, а арешт на нерухоме майно відповідача є порушенням його права власності та інших осіб, а саме чоловіка відповідача, який є співвласником даного будинку на праві спільної сумісної власності. Крім того, представник відповідача зауважив, що не має доказів про намір відповідача ухилитися від виконання рішення суду, дана справа у суді розглядається майже рік та відповідач не відчужує будинок, на який представник позивача просить накласти арешт. Вважає такий вид забезпечення позову не ефективним та порушенням прав відповідача, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні даної заяви та відкласти судовий розгляд справи для надання можливості ознайомлення з матеріалами справи.

Згідно із ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши всіх учасників судового процесу та встановивши обставини, у зв`язку з якими заявник просить вжити заходи забезпечення позову, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.1-3 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; інше.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Метою забезпечення позову є збереження матеріального об`єкта спору до вирішення справи в суді.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Однак, як вбачається із поданої заяви про забезпечення позову, заявник просить накласти арешт на належний відповідачу житловий будинок АДРЕСА_1 , з метою забезпечення виконання рішення суду у даній справі, але не наводить обґрунтованих підстав та не підтверджує їх належними доказами, що невжиття саме таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Крім того, позовними вимогами ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 є стягнення заборгованості по заробітній платі, що не відповідає виду забезпечення позову, який просить застосувати завник та співмірності позовних вимог.

Також, з наявних матеріалів поданої заяви не можливо пересвідчитися, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

В порушення пунктів 3,7 ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України, пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заявником:

- не визначено належним чином та не підтверджено будь-якими доказами обґрунтування необхідності виду забезпечення позову, який належить застосувати;

- не наведено інших (взагалі будь-яких) відомостей, потрібних для забезпечення позову;

- не подано жодних доказів на підтвердження своїх вимог, які б свідчили, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

У відповідності до ч. 6 ст.153 ЦПК України, про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши заяву в межах заявлених вимог та наданих доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про необґрунтованість вимог адвоката Павленка Володимира Сергійовича в інтересах позивача ОСОБА_1 , у зв`язку з чим його заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.149-154, 258, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвоката Павленка Володимира Сергійовича в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 495/1462/22 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Мишко