Справа № 148/2380/19
Провадження № 22-ц/801/754/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Штифурко Л. А.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 рокуСправа № 148/2380/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з

розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.,

за участі секретаря Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Галізи Юрія Олександровича, про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця, визнання незаконними та скасування постанов про закінчення виконавчих проваджень, зобов`язання вчинити дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Голубчиком Ігорем Володимировичем, на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області про залишення скарги ОСОБА_1 без задоволення, постановлену 25 січня 2023 року у м. Тульчині суддею цього суду Штифурко Л.А.,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - Тульчинський ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області ЦЗМУЮ (м. Хмельницький)) Галізи Ю.А., мотивуючи її тим, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 травня 2022 року у цій справі ухвалено усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 , створені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення незаконно зведених ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , паркану та воріт, що розташовані на прибудинковій території загального користування співвласників одноповерхового багатоквартирного буднику, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельній ділянці постійного користування ОСОБА_2

12 вересня 2022 року на підставі вказаного рішення цим судом було видано виконавчі листи, які пред`явлено ОСОБА_1 для виконання до Тульчинського ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області ЦЗМУЮ (м. Хмельницький).

16 вересня 2022 року головним державним виконавцем Тульчинського ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області ЦЗМУЮ (м. Хмельницький) Галізою Ю.О. винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, а саме: ВП № 69866987, ВП № 69867025 та ВП № 69866951, відповідно до яких боржникам необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, тобто в строк до 29 вересня 2022 року.

30 вересня 2022 року цим державним виконавцем складено акти за участі скаржника та боржників про виконання судового рішення, а також винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, як вказує скаржник, рішення виконано не в повному обсязі, зокрема боржниками знесено ворота та лише незначну частину паркану, а інша частина паркану залишилась не знесеною. Вказане свідчить про вчинення державним виконавцем службового підроблення шляхом внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та невиконання безпосередніх обов`язків, визначених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Пославшись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Тульчинського ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області ЦЗМУЮ (м. Хмельницький) Галізи Ю.А. щодо невиконання рішення суду від 12 травня 2022 року та виконавчих листів від 12 вересня 2022 року; визнати незаконними та скасувати постанови цього ж виконавця про закінчення виконавчих проваджень № 69866987, №9867025, № 69866951 від 30 вересня 2022 року; зобов`язати цього державного виконавця в повному обсязі виконати рішення суду на підставі виконавчих листів.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 січня 2023 року скаргу залишено без задоволення.

Не погодившись із постановленою ухвалою, представник ОСОБА_1 адвокат Голубчик І.В., пославшись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві головний державний виконавець Тульчинського ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області ЦЗМУЮ (м. Хмельницький) Галіза Ю.А. зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає законною та обґрунтованою, а тому просить апеляційний суд залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З Єдиного державного реєстру судових рішень видно, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 травня 2022 року у цій справі позов ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалено усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 , створені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення незаконно зведених ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , паркану та воріт, що розташовані на прибудинковій території загального користування співвласників одноповерхового багатоквартирного буднику, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельній ділянці постійного користування ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 травня 2022 року у даній справі 12 вересня 2022 року цим судом було видано три виконавчі листи, боржниками за якими є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується їх копіями (а.с. 10, 15, 21).

Із заяв ОСОБА_1 від 13 вересня 2022 року видно, що вказані виконавчі листи ним було пред`явлено для виконання до Тульчинського ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області ЦЗМУЮ (м. Хмельницький) (а.с. 6, 11, 16).

16 вересня 2022 року головним державним виконавцем Тульчинського ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області ЦЗМУЮ (м. Хмельницький) Галізою Ю.О. винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, а саме: ВП № 69866987, ВП № 69867025 та ВП № 69866951, відповідно до яких боржникам необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, тобто в строк до 29 вересня 2022 року (а.с. 7, 12, 17).

30 вересня 2022 року цим державним виконавцем за участі понятих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у присутності старости Кирнасівського старостинського округу Процишеної Т.В., стягувача ОСОБА_1 , боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 складено три акти про те, що під час виконання виконавчих листів усунено перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення паркану та воріт, що розташовані на прибудинковій території загального користування співвласників одноповерхового багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельній ділянці постійного користування ОСОБА_2 . Паркан та ворота знесені. Виконавчі листи виконано (а с. 8, 13,18).

Того ж дня цим державним виконавцем винесено три постанови про закінчення виконавчих проваджень на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки шляхом знесення зведених паркану та воріт боржниками усунено перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 (а.с. 9, 14,19).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

За ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-19 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).

Статтею 446 ЦПК України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ст. 451 ЦПК України).

За п. 6 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція) під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п. 8 цієї Інструкції акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції.

У рішенні у справі «Янголенко проти України», no. 14077/05, від 10 грудня 2009 року Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

У рішенні у справі «Савіцький проти України», no. 38773/05, від 26 липня 2012 року Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що постанови державного виконавця про закінчення виконавчих проваджень відповідають вимогам закону, оскільки державним виконавцем вжито в повному обсязі всіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення суду, що узгоджується із принципом обов`язковості виконання остаточних рішень.

У рішенні Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 травня 2022 року у справі № 148/2380/19 не зазначено крім адреси розташування інших конкретних ідентифікуючих даних щодо паркану, який цим рішенням ухвалено знести. Зі змісту скарги ОСОБА_1 вбачається, що він теж не навів конкретних даних про те, яка саме частина паркану залишилася не знесеною на виконання цього рішення. Не містять таких даних матеріали справи. Натомість 30 вересня 2022 року ОСОБА_1 підписав без будь-яких застережень акти державного виконавця про те, що під час виконання виконавчих листів, виданих на виконання цього ж рішення, паркан та ворота знесено, рішення виконано. За таких обставин слід дійти висновку, що ОСОБА_1 не довів, що рішення виконано не повністю, хоча в силу вимог ст. 12, 81 ЦПК України це є його процесуальним обов`язком, а тому доводи апеляційної скарги про неповне виконання рішення є голослівними, безпідставними та необґрунтованими, а висновки суду першої інстанції з цього приводу є вірними.

За змістом розділу 7 ЦПК України судом можуть бути визнані неправомірними рішення, дії чи бездіяльність виконавця лише за умови доведеності порушення виконавцем вимог закону, що у даному випадку також не доведено скаржником. Звертаючись до суду на підставі ст. 447 ЦПК України, ОСОБА_1 не довів наявності порушень його прав бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення у цій справі. Разом з цим, бездіяльність являє собою пасивну форму поведінки особи, пов`язану з невиконанням нею дій, які вона повинна була й могла вчинити відповідно до покладених на неї обов`язків. З огляду на те, що дії державного виконавця вчинені в рамках даних виконавчих проваджень були здійснені в межах його повноважень та на підставі вимог закону, а тому він бездіяльності не допустив, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції у своїй ухвалі.

Доводи апеляційної скарги про те, що із трьох актів державного виконавця про виконання судового рішення ним підписано лише один, чим порушено вимоги до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», є необґрунтованими з огляду на таке. За п. 10 розділу 9 Інструкції у разі виконання боржником рішення виконавець складає акт, що підписується сторонами виконавчого провадження, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, вищевказана умова Інструкції передбачає підписання даного акту обома сторонами виконавчого провадження, зокрема боржником та стягувачем. З матеріалів справи вбачається, що такі акти підписано стягувачем та боржником, а тому така вимога до складання актів державним виконавцем не порушена. Дані відомості вказують на те, що акти складено на фіксування факту виконання боржниками рішення суду у повному обсязі. Крім того, із усіх трьох актів чітко видно, що у кінці під їх текстом, підписами сторін виконавчого провадження і понятих міститься рукописний підпис державного виконавця Галізи Ю.О. як виконавця таких документів. Аналогічний підпис міститься на постановах цього державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень та про закінчення виконавчих проваджень. За таких обставин, підстав вважати, що два акти не підписані державним виконавцем у суду першої інстанції не було.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково розглянув дану скаргу без постановлення ухвали про відкриття провадження у справі, оскільки розділ 7 ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який містить у собі визначений процесуальний порядок розгляду скарг, а така процесуальна дія як постановлення ухвали про відкриття провадження у цьому розділі законом не вимагається.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення справи, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що надані скаржником докази до апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Голубчиком Ігорем Володимировичем, залишити без задоволення, а ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 січня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко