Справа №461/1106/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2023 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова, у складі головуючого судді Мироненко Л.Д.,

при секретарі судового засідання Штогрині В.-Н. Л.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши матеріали позовної ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до наказу начальника виробничого підрозділу, він був переведений на посаду старшого майстра шляхового дільниці 3 групи, у підрозділі Дільниця 3 групи Самбір-Хирів, категорія персоналу керівники, у виробничому структурному підрозділі «Самбірська дистанція колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Наказом начальника ВСП «Самбірської дистанції колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №4/ос від 10.01.2023 року про припинення трудового договору, його було звільнено із займаної посади, за вчинення за місцем роботи розкрадання майна власника. Вказує, що слідчим ГУ НП у Львівській області здійснюється розслідування у кримінальному провадженні №0000358. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_3 було відсторонено від посади на 2 місяці до 04.03.2023. Однак на момент звільнення згідно оскаржуваного наказу (розпорядження) та на момент винесення рішення немає кінцевого вироку суду, яким ОСОБА_3 визнано виним у вчиненні кримінального правопорушення. Він не був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення дрібного розкрадання, як і відсутній інший процесуальний документ, який б стверджував факт вчинення правопорушення. ОСОБА_4 зазначає, що внаслідок незаконного звільнення відповідачем, останній перебував у вимушеному прогулі, за весь час якого відповідач зобов`язаний виплатити йому середньомісячну зарплату у відповідності до кількості днів вимушеного прогулу, середній заробіток якого становить 25643,47 грн. Крім того, внаслідок несправедливого звільненням, ОСОБА_3 відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві та виробничі зв`язки, що призвело до значних душевних переживань та вимагало значних зусиль для відновлення попереднього стану. У зв`язку з цим, вважає, що незаконними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду. Враховуючи вищенаведене, просив суд:

-визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) начальника виробничого структурного підрозділу «Симбірська дистанція колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 4/ос від 10.01.2023 року про припинення трудового договору (контракту), згідно якого звільнено ОСОБА_3 з 10.01.2023 року на підставі п. 8 ст. 40 КЗпП України;

-поновити ОСОБА_3 на посаді старшого майстра шляхового дільниці III групи, у підрозділі 5. Дільниця 3 групи Самбір - Хирів, категорія персоналу керівники, у виробничому структурному підрозділі «Симбірська дистанція колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 10.01.2023 року;

-стягнути з Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі станом на момент ухвалення рішення, виходячи із розміру середнього заробітку, обрахованого з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, в сумі 25643 грн. 47 коп., та 20000 грн. 00 коп. моральної шкоди;

-рішення в частині поновлення на посаді з 10.01.2023 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернути до негайного виконання.

Рух справи в суді.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07 березня 2023 року відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання.

15.03.2023 року до Галицького районного суду м. Львова надійшло клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні від представника відповідача.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.03.2023 року, відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

21.03.2023 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказує, що листом виробничого структурного підрозділу Самбірська дистанція колії №52 від 11.01.2023 року, позивачу було надіслано копію наказу про звільнення від 10.01.2023 року №4/ос та повідомлено про необхідність ознайомлення з ним. Лист № 52 від 11.01.2023 разом із наказом про звільнення були вручені особисто позивачу 12.01.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Враховуючи, що копія наказу була вручена ОСОБА_3 12.01.2023 року, а звернення з позовною заявою відбулось 13.02.2023 року з пропущенням строку звернення до суду, просить суд відмовити в повному обсязі.

22.03.2023 року надійшли додаткові пояснення, в яких представник відповідача вказує, що позивач стверджує, що звернувшись до суду з позовною заявою 13.02.2023 року, він не пропустив строк звернення до суду з позовною вимогою про поновлення на роботі, посилаючись на ст.241-1 КЗпП України. При цьому позивач визнає, що отримав копію наказу про звільнення 12.01.2023 року. За приписами ст.241-1 КЗпП України та виходячи зі змісту позовної заяви, позивач мотивує відсутність пропуску строку на звернення з позовною вимогою про поновлення на роботі тим, що останнім днем подання позову (12.02.2023 року) була неділя, а тому він був поданий на наступний робочий день (13.02.2023 року). Зазначає, що позивач помилково застосовує норму ст. 241-1 КзпП України, що визначає обчислення строку днями, тому останній пропустив строк для звернення до суду з вимогою про поновлення на роботі. Враховуючи вищенаведене, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

05.04.2023 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшли письмові пояснення від представника позивача, в яких вказує, що його довірителем було отримано відзив від АТ «Укрзалізниця» поданого в особі регіональної філії «Львівська залізниця » АТ «Українська залізниця» на позовну заяву. Зазначив, що у зв`язку з тим, що останній день подання позовної заяви припадав на вихідний день- неділю-12.02.2023 року, то днем закінчення строку вважається найближчий перший робочий день, тобто в даній справі- понеділок, 13.02.2023 року, тобто день коли позовна заява була відправлена до суду засобами поштового зв`язку.. З доводами, які стосуються безпідставності відшкодування моральної шкоди, посилаючись на пропущення строків подання позову не погоджується. Просить позов задоволити в повному обсязі. Судові витрати розподілити у порядку визначеному процесуальним законом.

Позиція сторін по справі.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив такий задовільнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила та зазначила, що позивачем було пропущено строк звернення з позовом до суду, а відтак позов до задоволення не підлягає.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом було встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до наказу № 20/ос від 18.02.2016 р. переведений на посаду старшого майстра шляхового дільниці 3 групи, у підрозділі Дільниця 3 групи Самбір-Хирів, категорія персоналу керівники, у виробничому структурному підрозділі «Самбірська дистанція колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.9).

Наказом начальника ВСП «Самбірської дистанції колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №4/ос від 10.01.2023 року про припинення трудового договору, було звільнено із займаної посади на підставі п.8 ст. 40 КЗпП, а саме за вчинення за місцем роботи розкрадання майна власника ( а.с.10).

11.01.2023 року ОСОБА_3 було надіслано лист про необхідність ознайомлення з наказом про звільнення та отриманням трудової книжки у відділі кадрів ВСП «Самбірська дистанція колії» за адресою: м. Самбір, вул. Вокзальна .

Як вбачається з посадової інструкції від 09.08.2021 року, реєстраційний номер якої П4/-008/4 позивач:

-призначається на посаду і звільняється з посади безпосередньо начальником дистанції колії.

-в межах своїх обов`язків керується: Законом України Про охорону праці, Положенням про систему управління охорони праці на дистанції колії, Правилами техніки безпеки та виробничої санітарії при виконанні колійних робіт, Положенням про розслідування і облік нещасних випадків, Положенням про роботу уповноважених трудових колективів з питань охорони праці, міжгалузевими актами по охороні праці, керується чиним законодавством України, наказами і розпорядженнями начальника дистанції колії, положеннями про структурний підрозділ, посадовою інструкцією та дорученнями начальника дистанції колії.

- здійснює керівництво виробничою дільницею.

- забезпечує виконання дільницею планових завдань по ремонту і поточному утриманню колії при високій якості і зниженні вартості робіт.

-безпосередньо керує роботами, передбаченими відповідними інструкціями.

-своєчасно встановлює виробничі завдання околодкам, бригадам, черговим по переїзду.

-суворо дотримується ПТЕ і всіх інструкцій.

Як вбачається з ухвали Галицького районного суду м.Львова від 06.01.2023 року, слідчим Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000358 відомості про яке, 09.12.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.268 КК України. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова у справі №461/18/23 відсторонено ОСОБА_3 від займаної посади, строком на 2 місяці, тобто до 04.03.2023 року. При цьому в ухвалі слідчого судді зазначено, що підозрюваний ОСОБА_3 та його захисник проти задоволення клопотання слідчого про відсторонення ОСОБА_3 від посади не заперечували.

Згідно довідки про доходи, проведено розрахунок доходів ОСОБА_3 за період липень 2022 року грудень 2022 року. З якої вбачається, що всього нараховано 138 227, 62 грн, з них податку з доходів фізичних осіб 24 880, 98 грн.

З дослідженої судом характеристики ОСОБА_3 , наданою начальником ВСП «Самбірська дистанція колії», вбачається що останній за місцем роботи характеризується позитивно.

Мотиви прийняття рішення судом.

Нормами статті 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За змістом статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Частиною першою та другою статті 24 Основного Закону України встановлюють норми конституційного права, згідно з якими громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В силу ст. 129 Основного Закону України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

За вимогами ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території країни правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Судом встановлено, що наказом начальника ВСП «Самбірської дистанції колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №4/ос від 10.01.2023 року про припинення трудового договору, було звільнено із займаної посади, за вчинення за місцем роботи розкрадання майна власника.

Згідно з п. 26 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам належить мати на увазі, що відповідно до п. 8 ст. 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган вправі розірвати трудовий договір з підстав вчинення працівником за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу (ст. 21 Кодексу України про адміністративні правопорушення), незалежно від того, чи застосовуватись до працівника раніше заходи дисциплінарного або громадського стягнення, в робочий чи неробочий час вчинене розкрадання.

Пунктом 8 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також - строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку вчинення за місцем роботи викрадення (в тому числі дрібного) майна роботодавця, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення.

Тобто, п.8 ст.49 КЗпП України і п. 26 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» надає власникові право звільнити працівника в разі вчинення за місцем роботи розкрадання майна власника. Форма власності і розмір викраденого при цьому значення не мають ( звільнення можливе і в разі вчинення дрібного розкрадання). Підставою для звільнення є тільки таке розкрадання, яке встановлене вироком суду, який набрав законної сили, постановою органу, до компетенції якого відноситься застосування адміністративного стягнення ( відповідно до ст.221 Кодексу України про адміністративне правопорушення, таким органом є суд) або заходів громадського впливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

В ст. 148 КЗпП України вказано, то дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. При цьому слід мати на увазі, що:

а) місячний строк для накладення дисциплінарного стягнення необхідно відраховувати

з дня виявлення проступку:

б) днем виявлення проступку, з якого починається сплив місячного строку, вважається

день, коли керівнику стало відомо про вчинений проступок. Якщо до працівника застосовано

заходи адміністративного стягнення, то днем виявлення проступку буде вважатися день

винесення постанови про накладення адміністративного стягнення;

в) у місячний строк для застосування дисциплінарного стягнення не зараховується час

хвороби працівника або перебування його у відпустці;

г) до відпустки, що перериває сплив місячного строку, слід віднести всі відпустки, що

надаються власником згідно з чинним законодавством. У тому числі щорічні (основні і

додаткові), додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, короткострокові відпустки без

збереження заробітної плати та ін .

д) при застосуванні власником дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за п. 8

ст. 40 КЗпП України місячний строк спливає з дня набрання чинності вироку суду, яким

встановлена вина працівника в розкраданні майна підприємства, чи постановою іншого

органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни пояснення в письмовій формі.

Відповідно до ч.3 ст.149 КЗпП України при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Згідно з ч.1 ст. 76. ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішньою переконання.

Разом з тим, вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги, суд враховує норми, передбачені ст.233 КЗпП України, якою встановлено строки звернення за вирішенням трудових спорів до суду, згідно якої у справах про звільнення працівник може звернутися до суду у місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця видати працівнику у день звільнення копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду застосовується судом незалежно від заяви сторін і пропущення такого строку є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. У разі пропуску передбачених строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд з`ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав.

Реалізація права на судових захист неві`ємно пов`язана зі строками, в межах яких, позивач може звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору і такий строк, у разі його пропуску з поважних причин, суд може поновити ці строки. Поряд з цим, вказаною нормою трудового законодавства не визначено переліку причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору та їх поважності, оскільки така обставина визначається в кожному випадку окремо, залежно від конкретних обставин.

У цій частині суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача щодо пропущення ОСОБА_3 строку звернення до суду, оскільки ст.233 КЗпП України передбачено місячний строк, який поширюється на всі випадки звільнення. Позивач, звернувся до суду 13.02.2023 року, відповідно до положення ч.3 ст.124 ЦПК України, передбачено, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день, ст. 241-1 КЗпП передбачено, якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день, тобто в даному випадку 13.02.2023 року.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Щодо поновлення позивача на роботі, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було незаконно звільнено із займаної посади, за вчинення за місцем роботи розкрадання майна власника, оскільки такий факт розкрадання не встановлений жодним рішенням суду (ні вироком, ні постановою).

У відповідності до вимог ч. І ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання незаконним та скасування наказу начальника ВСП «Самбірської дистанції колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №4/ос від 10.01.2023 року про припинення трудового договору.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у: 1) фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) приниженні честі та гідності фізичної особи,а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки в матеріалах справи відсутні докази завдання позивачу моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідача.

Також, відмовляючи у цій частині позовних вимог, суд враховує позицію позивача у кримінальному провадженні 0000358 відомості про яке 09.12.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, де останній не заперечував проти свого відсторонення від посади старшого майстра шляхового дільниці ІІІ групи, у підрозділі Дільниця 3 групи Самбір - Хирів, категорія персоналу керівники, у виробничому структурному підрозділі «Самбірська дистанція колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», строком на 2 місяці.

Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час відсторонення від роботи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 232 КЗпП України, спори про оплату за час вимушеного прогулу розглядаються безпосередньо за заявами в місцевих загальних судах.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17).

Аналіз положень КЗпП України дозволяє окреслити випадки, в яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі: незаконного звільнення працівника; незаконного переведення працівника на іншу роботу; затримки видачі трудової книжки з вини роботодавця; затримка роботодавцем процедури вирішення спору про поновлення незаконно звільненого працівника на роботі; затримки виконання рішення про поновлення на роботі; необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу; несвоєчасного укладення трудового договору; унаслідок неправильного формулювання причин звільнення у трудовій книжці, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника.

Вказані висновки свідчать про те, що вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Судовим розглядом встановлено, що позивач з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За ч. 1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Отже, судом було встановлено, що позивач починаючи з 11 січня 2023 року по день ухвалення судового рішення був позбавлений можливості працювати, з підстав незаконного припинення з ним трудового договору.

Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., такий порядок застосовується, крім іншого, у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відтак, відповідач зобов`язаний виплатити ОСОБА_3 заробітну плату в розмірі 76334,4 грн. за період з 11 січня 2023 року по 10 квітня 2023 року, яка розрахована з наступного:

-листопад 2022 року складався з 22 робочих днів.

-грудень 2022 року складався з 21 робочого дня (всього 43 робочі дні за два місяці).

Як вбачається з наданої позивачем довідки про доходи, заробітна плата ОСОБА_3 за листопад 2022 року склала 26552,50 грн., за грудень 2022 року 24734,43 грн. (всього 51286,93 грн. за два місяці).

51286,93 грн./43 робочі дні= 1192,72 грн. середньоденна заробітна плата;

З 11 січня по 10 квітня 2023 року позивач вимушено пропустив 64 робочі дні (у січні 2023 року 15 днів, у лютому 20 днів, у березні 23 дні, у квітні 6 днів).

1192,72 грн. х 64 робочі дні = 76334,04 грн.

Виплату середнього заробітку ОСОБА_3 за час відсторонення слід здійснити без урахування обов`язкових платежів та зборів.

На підставі наведеного та керуючись ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19,76-81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Цивільний позов ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, - задовільнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) начальника виробничого структурного підрозділу «Симбірська дистанція колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 4/ос від 10.01.2023 року про припинення трудового договору (контракту), згідно якого звільнено ОСОБА_3 з 10.01.2023 року на підставі п. 8 ст. 40 КЗпП України

Поновити ОСОБА_3 на посаді старшого майстра шляхового дільниці III групи, у підрозділі 5. Дільниця 3 групи Самбір - Хирів, категорія персоналу керівники, у виробничому структурному підрозділі «Симбірська дистанція колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 11.01.2023 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 76334 (сімдесят шість тисяч триста тридцять чотири) гривень 4 копійки (без урахування обов`язкових платежів та зборів).

В іншій частині вимог, - відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Повний текст рішення виготовлено 14 квітня 2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Л.Д. Мироненко