Справа № 588/1156/21
№ провадження 2/588/7/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2023 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судового засідання Безкоровайної А.С., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , його представника Кудіна О.М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу

за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат, понесених на невід`ємні поліпшення нерухомого майна,

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача за первісним позовом

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 у липні 2021 року звернувся з позовом до суду, який мотивував тим, що Тростянецьким районним судом Сумської області була розглянута цивільна справа № 588/2253/19 за його позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю. У цій справі також було розглянуто зустрічний позов відповідача ОСОБА_2 , який був залишений без задоволення. До зустрічного позову були додані документи на житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до цих документів, зокрема, свідоцтва про права власності та свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.1997 року, видані Перлик Т.М. тимчасово виконуючою обов`язки державного нотаріуса Тростянецької державної нотаріальної контори, матері позивача ОСОБА_7 належала частини житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, а також земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Інша частка на указане нерухоме майно належить відповідачу ОСОБА_2 , який проживає у вказаному спірному будинку із своєю родиною.

Оформити право власності на указане нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_1 не має можливості, оскільки правовстановлюючі документи знаходяться у відповідача ОСОБА_2 , який у травні 2021 року не допустив представника підприємства БТІ для проведення технічної інвентаризації, тому позивач не може надати суду технічний паспорт.

Через відсутність правовстановлюючих документів приватний нотаріус Гребіник З.Д. відмовила ОСОБА_1 в оформленні спадкових прав на нерухоме майно, про що винесла постанову від 04.01.2018, яка знаходиться у матеріалах цивільної справи № 588/2253/19.

Посилаючись на указані обставини, позивач у первісному позові просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Тростянець Сумської області право власності на: 1) 3/4 частини житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) на 3/4 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0627 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :00:005:0274.

Стислий виклад позиції відповідача за первісним позовом

Відповідач ОСОБА_2 та його представник Кудін О.М. відзив на первісний позов не подали, під час судового розгляду просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку із поданням ним постанови приватного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з порушенням норм процесуального закону, тобто не разом із позовною заявою, а пізніше, що не обґрунтовано ним жодними обставинами, які перешкоджали йому надати таких доказ з дотримання вимог ЦПК.

Стислий виклад позиції позивача за зустрічним позовом

Відповідач ОСОБА_2 у липні 2022 року звернувся до суду із зустрічним позовом, який мотивував тим, що змушений його подати, оскільки його брат ОСОБА_1 , незважаючи на те, що відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, не має більше іншого житла, ніж спірний будинок по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 отримав у спадок після смерті матері вже декілька господарств, бажає забрати у відповідача будинок, де він провів все життя.

Відповідач зазначив, що він після смерті батька ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у порядку спадкування набув право власності на частину спірного будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Після смерті батька мати сторін справи ОСОБА_7 пояснила старшому сину ОСОБА_10 , що у нього є житловий будинок по АДРЕСА_2 і щоб він не претендував на спірний будинок по АДРЕСА_1 , який мати мала намір залишити відповідачу ОСОБА_11 . Саме тому позивач після смерті батька не подавав заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_7 спочатку склала заповіт від 02 грудня 1997 року, який був посвідчений державним нотаріусом Тростянецької нотаріальної контори і повідомила ОСОБА_2 , що спірний будинок належить відтепер йому. Також вона розповідала всім родичам, що дітей забезпечила житлом, оскільки старшому ОСОБА_12 віддасть будинок по АДРЕСА_2 , а меншому АДРЕСА_3 .

Після того, як мати сторін у 2002 році зареєструвала шлюб з іншим чоловіком ОСОБА_13 , до якого переїхала проживати в с. Боромля Тростянецького району Сумської області, позивач ОСОБА_14 сприйняв це негативно, постійно сварився з нею, погрожував, не розумів її інтересів, а потім взагалі не хотів зустрічатися з нею.

Проте перед переїздом у с.Боромля ОСОБА_7 25 квітня 2003 року склала другий заповіт, вже на користь старшого сина ОСОБА_1 , але всім пояснювала, що заповіла старшому сину саме будинок за адресою: по АДРЕСА_2 . За версією відповідача ОСОБА_2 мати була впевнена, що незважаючи на цей заповіт спірний будинок по АДРЕСА_1 залишиться меншому сину за першим заповітом.

У 2014 році мати тяжко захворіла і потребувала допомоги, у неї був інфаркт. Позивач ОСОБА_1 до неї не приїздив, хоча вона просила про це, він заявляв, що відмовляється від матері, оскільки вона зраджує батька, залишила йому гірший будинок, ніж меншому брату. ОСОБА_1 за твердженням позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 так ненавидів свою мати, що навіть не прийшов на її похорон.

Проте ОСОБА_2 разом із дружиною доглядали ОСОБА_7 до самої смерті, яка після перенесеного інфаркту постійно потребувала сторонньої допомоги.

Оскільки відповідач вважає, що за ОСОБА_1 можливе визнання судом права власності на частини домоволодіння, яка належала їх матері, то ОСОБА_2 вважає, що його брат таким чином набуде право власності на всі невід`ємні поліпшення, які ОСОБА_2 зробив за власний рахунок, тому на думку останнього ОСОБА_1 у разі задоволення його первісного позову повинен відшкодувати відповідачу вартості всіх поліпшень спірного житлового будинку та господарських споруд.

Так, за час проживання у будинку по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не тільки за згодою матері, а і на її прохання проводив капітальні ремонти, як в самому будинку житловому будинку, так і в господарських спорудах, на що витратив значні кошти. Зокрема, відповідач стверджував, що саме за його кошти:

протягом 1988-1989 року до будинку була проведена газова магістраль, установлений газовий котел, з насосом, 9 батарей, установлено газові труби, газовий лічильник, газові згонки, стальні труби опалення, улаштовано витяжку біля котла;

у 1989 році до будинку проведено водогін, добудовано сарай «В»;

у 1997 році у житловому будинку добудовано кухню, ванну, туалет, вхідний коридор з двома вікнами та дверима, побудовано цегляні сарай, літню кухню із знесенням попередніх старих господарських будівель із шлаку;

у 2011 році у будинку замінені дерев`яні вікна на 8 пластикових;

у 2013 році у всьому будинку була замінена електромережа;

у 2015 році замінено огорожу з дерев`яної на євробетонну на фундаменті, улаштовано 5 секцій з 5 бетонних стовпів, залізні ворота та хвіртку, до будинку проведено каналізаційну мережу з 3 каналізаційних труб та 7 бетонних кілець, установлено лічильник води, водяник фільтр та електробойлер;

у 2018 році до будинку пристроєно металеву бесідку з 6 листів металопрофілю.

Крім того, повністю перекрито дах на всьому будинку оцинкованим залізом, стіни будинку утеплено 5см шаром пінопласту, оздоблено декоративною штукатуркою, у ванній кімнаті улаштовано унітаз, ванну, раковину, стіни та підлогу оздоблено плиткою, подвір`я улаштовано цеглою.

На всі поліпшення об`єктів нерухомого майна за згодою та проханням матері ОСОБА_7 відповідач ОСОБА_2 за його твердженням витратив близько 300000 грн.

Посилаючись на приписи частини 4 статті 390 ЦК України (визначає право добросовісного або недобросовісного набувача чужого майна на відшкодування витрат, здійснених з часу, коли у власника виникла право повернення майна) ОСОБА_2 просить суд стягнути із ОСОБА_1 вартості понесених витрат на невід`ємні поліпшення об`єктів нерухомого майна, придбання будівельних матеріалів, установлення технічних пристроїв, сума яких буде визначена за результатами проведення будівельно-технічної (оціночної) експертизи у цій справі.

Стислий виклад позиції відповідача за зустрічним позовом

ОСОБА_1 подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , посилаючись на те, що не надано доказів невід`ємних поліпшень нерухомого майна, після смерті матері ОСОБА_2 не погоджував із ОСОБА_1 здійснення поліпшень, не надано доказів того, що ОСОБА_7 не приймала матеріально та особистою працею участі у здійсненні ремонтних робіт на об`єктах, які їй належали. ОСОБА_2 заявляє, що ОСОБА_1 нібито хоче забрати його будинок, але вимог про позбавлення брата права власності на спірний будинок ОСОБА_1 не заявляв, підстави зустрічного позову є надуманими і не підтверджені доказами. Саме ОСОБА_2 утримує у себе архів з документами матері, що змушує ОСОБА_1 звертатись до суду для оформлення спадкових прав, а ОСОБА_2 , у свою чергу постійно заявляє зустрічні позови про визнання заповіту недійсним, усунення від спадкування.

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників

Ухвалою суду від 23 липня 2021 року позовну заяву прийнято до судового розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 14 вересня 2021 року за клопотанням представника відповідача зупинено провадження до набрання законної сили рішенням у справі № 588/1067/21 за позовом ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_1 від спадкування.

Ухвалою суду від 18.02.2022 року поновлено провадження у справі.

Представником відповідача Кудіним О.М. 06 липня 2022 року подано зустрічний позов із заявою про поновлення процесуального строку.

У зв`язку із уведенням в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року воєнного стану та неможливістю здійснення правосуддя з об`єктивних причин під час воєнного стану на території м.Тростянець судове засідання, яке призначено на 15.03.2022 року не відбулось.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 22.03.2022 № 13/0/9-22 змінено територіальну підсудність справ Тростянецького районного суду Сумської області на Гадяцький районний суд Полтавської області.

З 26 травня 2022 року розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.05.2022 №32/0/9-22 відновлено територіальну підсудність судових справ Тростянецького районного суду Сумської області.

Відповідачем за первісним позовом 20.07.2022 подано відзив на зустрічний позов

Ухвалою суду від 11.08.2022 залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів

За клопотанням представника ОСОБА_2 - адвоката Кудіна О.М, ухвалою суду від 11.08.2022 року призначена судова експертиза, провадження у справі зупинено

Ухвалою суду від 31.08.2022 року для розгляду клопотання експерта провадження у справі поновлено

Ухвалою суду від 01.09.2022 року задоволено клопотання експерта, надано технічний паспорт, зупинено провадження у справі

Ухвалою суду від 07.10.2022 після отримання висновку судової експертизи від судового експерта Татаренка К.Є. провадження у справі поновлено

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 16.11.2022 подано додатковий доказ з клопотанням про поновлення процесуального строку, а 21.11.2022 заперечення проти висновку експерта

Ухвалою суду від 21.11.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, задоволено заяви сторін про допит свідків, приєднано до справи додатковий доказ

Протокольною ухвалою суду від 26.12.2022 відкладено судовий розгляд для виклику свідків

Протокольною ухвалою суду від 03.02.2023 судовий розгляд відкладено за клопотанням представника відповідача

Протокольною ухвалою суду від 14.03.2023 року відкладено судовий розгляд через оголошення повітряної тривоги.

Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин

Спір між синами ОСОБА_7 - позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу права на спадкування її майна розглядався судом у справах № 588/2253/19, 588/1067/21.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12.08.2020 у справі №588/2253/19, яке набрало законної сили 04.11.2020, та рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12.01.2022 у справі №588/1067/21, яке набрало законної сили 17.02.2022, установлено обставини, які в силу приписів частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у цій справі між тими ж сторонами (том 1, а.с.137-158).

Зокрема, указаними рішеннями суду установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є синами ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Тростянець Сумської області.

За життя мати сторін у справі ОСОБА_7 02.12.1997 року склала спочатку заповіт, який був посвідчений в.о. завідувача Тростянецької державної нотаріальної контори Перлик Т.М., зареєстрований за № 3336, яким на випадок своєї смерті все своє майно ОСОБА_7 заповіла ОСОБА_2 .

Проте, у подальшому 25.04.2003 від імені ОСОБА_7 державним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник О.Д. був посвідчений новий заповіт, зареєстрований в реєстрі за №1272, яким заповідач ОСОБА_7 заповіла все своє майно позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_7 на підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини приватним нотаріусом Гребіник З.Д. Тростянецького районного нотаріального округу Сумської області 11.11.2014 року була заведена спадкова справа за №9/2014.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 також своєчасно подав заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері. Заяви від інших спадкоємців у спадковій справі відсутні.

Приватним нотаріусом Гребіник З.Д. 14.05.2015 року ОСОБА_1 на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу 25.04.2003 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1272, було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом як спадкоємцю ОСОБА_7 , яке посвідчує його право на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .

Інших свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 приватним нотаріусом Гребіник З.Д. не видавалось.

Постановою приватного нотаріуса Гребіник З.Д. від 04.01.2018 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_7 на житловий будинок та земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_4 , а також на земельні ділянки (паї) на території Боромлянської сільської ради Тростянецього району Сумської області. Постанова приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що ОСОБА_1 не подав всіх необхідних документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно, а також підтвердження про їх втрату, що унеможливлює для нотаріуса з`ясувати наявність спадкового майна, його склад та місцезнаходження.

У зв`язку із відмовою приватного нотаріуса Гребіник З.Д. видати ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на указану частину спадщини матері ОСОБА_7 (нерухоме майно, що розташоване у с.Боромля), рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12.08.2020 у справі №588/2253/19 за позовом ОСОБА_1 визнано право власності останнього на цю частину спадщини, а зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_7 складеного 25.04.2003 на все майно на ім`я ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Також рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12.01.2022 у справі №588/1067/21, яке набрало законної сили 17.02.2022 року, залишено без задоволення позов ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_1 від спадкування.

Крім, житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , на який позивач ОСОБА_1 у приватного нотаріуса Гребіник З.Д. отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а також крім нерухомого майна, яке розташоване у с.Боромля Охтирського району Сумської області, право власності у порядку спадкування за заповітом на яке за ОСОБА_1 визнане рішенням суду, його матері ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності разом з її сином відповідачем ОСОБА_2 належав спірний житловий будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами та спірна земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Зокрема, відповідно до свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.1997 року, виданих державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори, ОСОБА_7 належала частини житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, а також земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Інша частка на указане нерухоме майно належить відповідачу ОСОБА_2 , який проживає у вказаному спірному будинку із своєю родиною (том 1, а.с.16, 17, 79, 80).

Указані свідоцтва були видані після смерті батька сторін справи ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У свідоцтвах про право на спадщину за законом та про право власності на частку у спільному майні подружжя на ім`я ОСОБА_7 державним нотаріусом вказано, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок «А1», побутові будівлі і споруди: сіни «а», сіни «а1», огорожа №1,2, погріб «п/г», літня кухня «В».

Також у зазначених свідоцтвах державним нотаріусом указано застереження про те, що на самовільно збудовані споруди свідоцтво не видано.

Відповідно до матеріалів інвентарної справи на житловий будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яка надана суду КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» за наслідками проведеної поточної технічної інвентаризації 21.11.1997 року (перед отриманням ОСОБА_7 та ОСОБА_2 свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_9 ) органом технічної інвентаризації було установлено, що на території домогосподарства самовільно побудовано сарай «Б» та до сіней «а» житлового будинку прибудовано тамбур.

Право власності матері сторін справи ОСОБА_7 на частини житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано у КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» (том 1, а.с.10).

Також відповідно до Державного акту на право власності на землю від 02.09.2005 серія ЯА 871355 ОСОБА_7 була співвласником , а ОСОБА_2 - частини земельної ділянки з кадастром номером :00:005:0274, площею 0,0627 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с.11-14, 18-21).

До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на спірний житловий з господарськими, побутовими будівлями та спорудами та спірну земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 не внесені (том 1, а.с.15).

Відповідно до технічного паспорту на спірний житловий будинок з будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 станом на 24.08.2022 року та доданого до нього Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва при проведенні технічної інвентаризації установлено, що:

у житловому будинку А1 разом з прибудовами «а», «а1» побудованими у 1967 році, улаштовано перегородку між кімнатами 1-2 і 1-3, житлова площа збільшилась за рахунок переведення підсобного приміщення у житлове, кімната 1-8, що відповідно до пункту 3.2 розділу 3 Інструкції, яка затверджена Наказом Держбуду України № 127 від 24.05.2001 зі змінами, не є самочинним;

погріб «п/г» побудовано 1966 року;

літня кухня «В» побудована 1985 року

тамбур «а2» прибудований до будинку у 1997 році та сарай «Б» також побудований у 1997 році з цегли є такими, що побудовані без дозвільних документів.

вбиральня «Г» та навіс «а3», побудовані 2014 року відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства «Про внесення змін до пункту 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 № 404 (зі змінами), зведення на земельній ділянці тимчасових господарських будівель та споруд не є самочинним будівництвом і не потребує уведення в експлуатацію (том 2, а.с.19-27).

Постановою приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Гребіник З.Д. від 05.10.2022 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_7 на частини житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку з кадастром номером :00:005:0274 за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с.225).

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Як установлено судом часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 є ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому спірні правовідносини, пов`язані із переходом прав та обов`язків від ОСОБА_7 до її спадкоємців регулюються ЦК України, який набув чинності 01.01.2004 року.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Як установлено судом спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли двоє її синів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подавши відповідно до вимог частини першої статті 1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини.

Оскільки ОСОБА_7 за життя склала заповіт, право на спадкування її прав та обов`язків мають особи, визначені у її заповіті, а також особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Станом на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 18.10.2014 були чинними і заповіт, який був посвідчений в.о. завідувача Тростянецької державної нотаріальної контори Перлик Т.М., зареєстрований за № 3336, яким на випадок своєї смерті все своє майно заповіла ОСОБА_2 , і заповіт посвідчений 25.04.2003 державним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник О.Д. зареєстрований в реєстрі за №1272, яким заповідач ОСОБА_7 заповіла все своє майно ОСОБА_1 .

Заповіт ОСОБА_7 , посвідчений 25.04.2003 року, який оскаржувався ОСОБА_2 у справі № 588/2253/19 не був визнаний судом недійсним, залишається чинним, тому у силу вимог частин 2 та 3 статті 1254 ЦК України, він повністю скасовує заповіт ОСОБА_7 , посвідчений 02.12.1997 року.

За таких обставин, ОСОБА_1 як єдиний спадкоємець за заповітом від 25.04.2003 року має право на спадкування всього майна, яке на день смерті належало його матері ОСОБА_7 .

Відповідно до частини 3 статті 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Згідно з часиною третьою статті 1223 ЦК України та частиною третьою статті 1235 право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У матеріалах справи відсутні докази непрацездатності ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 , тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачем ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері.

Позивач ОСОБА_1 первісний позов мотивував тим, що не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на частини спірного домогосподарства та частини спірної земельної ділянки, які належали спадкодавиці ОСОБА_7 , оскільки оригінали правовстановлюючих документів перебувають у відповідача ОСОБА_2 , що останній в ході судового розгляду не заперечував і не спростував.

Оскільки ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю у нього оригіналів правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно приватним нотаріусом Гребіник З.Д. постановою від 05.10.2022 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на указану частину спадкового майна яке було набуто спадкодавцем за життя у встановленому законом порядку, а тому захищаючи його охоронювані законом права, таке право слід визнати за ОСОБА_1 рішенням суду.

При цьому, ураховуючи, що у копіях виданих державним нотаріусом 02.12.1997 року ОСОБА_7 після смерті чоловіка ОСОБА_9 свідоцтв про право власності на спірне у цій справі нерухоме майно вказано застереження про те, що на самовільно збудовані споруди свідоцтво не видано, а також з огляду на матеріали інвентарної справи та технічний паспорт станом на 24.08.2022 про те, що тамбур « а2 » прибудований до будинку та сарай «Б» є такими, що побудовані без дозвільних документів, а тому указані об`єкти не входять до складу спадщини ОСОБА_7 , оскільки в силу приписів статті 105 ЦК УРСР та статті 376 ЦК України права на ці об`єкти не могли виникнути у спадкодавця ОСОБА_7 і не можуть переходити у порядку спадкування.

Суд не погоджується з доводами представника ОСОБА_2 адвоката Кудіна О.М. про відсутність підстав для задоволення первісного позову через надання ОСОБА_1 до суду постанови приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Гребіник З.Д. від 05.10.2022 року після звернення до суду.

ОСОБА_1 у первісному позові посилався на те, що вважав, що йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне у цій справі нерухоме майно по АДРЕСА_1 постановою приватного нотаріуса Гребіник З.Д. від 04.01.2018 року, яку він надавав суду під час розгляду його позову у справі № 588/2253/19, в межах якої розглядалось його вимоги про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом ОСОБА_7 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4 , а також на земельні ділянки (паї) на території Боромлянської сільської ради.

Проте на стадії підготовчого провадження у цій справі з матеріалів, які були надані суду сторонами, зокрема з рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 12.08.2020 у справі №588/2253/19 було установлено, що у постанові приватного нотаріуса Гребіник З.Д. від 04.01.2018 року не вказано про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину на нерухоме майно по АДРЕСА_1 , на що було вказано судом позивачу.

На стадії підготовчого провадження позивачем надано до суду постанову приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Гребіник З.Д. від 05.10.2022 року з клопотанням, до якого додано відповідно до вимог часини 9 статті 83 ЦПК України докази надсилання її копії стороні відповідача та наведенням причин ненадання її разом з позовною заявою. Ухвалою суду від 21.11.2022 року за клопотанням ОСОБА_1 указана постанова приватного нотаріуса, приєднана до матеріалів справи.

Неприйняття судом та не врахування під час розгляду первісного позову постанови приватного нотаріуса від 05.10.2022, яка свідчить про неможливість спадкоємця за заповітом ОСОБА_1 через не володіння оригіналами правовстановлюючих документів, оформити своє право на спадщину у позасудовому порядку, буде проявом надмірного формалізму, призведе до непропорційного обмеження позивача у праві на подання до суду доказів та може розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, первісний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 , суд виходить з таких мотивів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

При розгляді справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони справи визнали, що спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 був побудований їх батьками ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , з якими вони разом проживали до 1987 року.

Сторони визнали, що з 1987 року ОСОБА_1 почав проживати зі своєю дружиною ОСОБА_15 окремо від брата та батьків по АДРЕСА_2 , тому з 1988 по 1997 рік у спірному будинку фактично проживали батьки сторін справи, а також ОСОБА_2 з дружиною та дітьми. Після смерті батька сторін у період з 1997 по 2002 рік у спірному будинку фактично проживали співвласники будинку ОСОБА_7 та її син ОСОБА_2 із своєю родиною.

За матеріалами інвентарної справи указаний житловий будинок був побудований у 1966 році на наданій ОСОБА_9 земельній ділянці за рішенням виконкому Тростянецької міської ради депутатів від 17.04.1964, Акту відведення земельної ділянки площею 600 кв.м. від 15.05.1964, Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 14.05.1964 року та Дозволу на виконання робіт з будівництва від 14.05.1964 року.

Відповідно до Генерального плану (схеми) забудови, складеного 28.02.1968 року, на земельній ділянці був побудований спірний житловий будинок «А1», сіни «а», погріб п/г, сарай «Б» шлакоблочний (1966 року будівництва).

У зустрічному позові ОСОБА_2 стверджує, що з 1988 року по 2018 рік, тобто у період проживання спільно з батьками та після їх смерті, постійно поліпшував спірний житловий будинок та господарські будівлі, споруди, здійснював за власні кошти, і за згодою матері та на її прохання капітальний ремонт, реконструкцію, будівель та інші поліпшення житлового будинку та господарських споруд, перелік яких наведено у зустрічному позові та наданому ОСОБА_2 окремому списку для проведення експертизи (том 1, а.с. 167).

На підтвердження указаних обставин позивач за зустрічним позовом посилався на показання свідків, квитанції, товарні чеки, видаткові накладні, договір підряду ( том 1 а.с.92-121) та Висновок судового експерта Титаренка К.Є. від 30.09.2022 року № 136, яким за клопотанням ОСОБА_2 на підставі ухвали суду від 11.08.2022 у цій справі була проведення судова оціночно-будівельна експертиза (том 1 а.с.190-212).

Судовий експерт Титаренко К.Є. у Висновку експертизи вказав, що фізичні та технічні характеристики об`єкту оцінки до поліпшень зазначені в інвентаризаційній справі № 4555 від 17.04.1964 з урахуванням реєстрації поточних змін 30.07.1987 року, а фізичні та технічні характеристики об`єкту оцінки після поліпшень та на час проведення експертизи зазначені у технічному паспорті від 24.08.2022 року. Візуально-інструментальне обстеження експертом об`єкта дослідження та зіставлення результатів з технічною та правовою документацією, підтвердило фізичну наявність невід`ємних поліпшень зазначених у переліку ОСОБА_2 (том 1 а.с.167) та наведені експертом у Висновку. При цьому судовий експерт Титаренко К.Є. вказав, що не є завданням експерта визначати ким та коли проведені поліпшення, ним з`ясовано факт фізичної наявності складу та об`єму указаних у переліку ОСОБА_2 .

За наслідками проведеної судової експертизи судовий експерт Титаренко К.Є. дійшов висновку, що частка виконаних поліпшень у загальній вартості домоволодіння на цей час складає 52,42 %, а їх вартість становить 293 000 грн.

Указаний висновок підтверджує фізичну наявність на цей час поліпшень спірного домогосподарства у порівнянні з його фізичними та технічними характеристиками за даними інвентаризаційної з урахуванням реєстрації поточних змін 30.07.1987 року.

Разом з тим, сам по собі указаний висновок судової експертизи не є належним доказом здійснення відповідних ремонтних, будівельних робіт, поліпшень саме у вказаний у зустрічній позовній заяві період та не є доказом факту їх виконання за рахунок праці та коштів саме ОСОБА_2 , що оспорив ОСОБА_1 заявляючи, що всі роботи виконувались за рахунок коштів їх матері ОСОБА_7 та за її життя.

Крім того, судовим експертом до вартості поліпшень включено тамбур «а2» та сарай «Б», які, як установлено судом, є самочинно побудованими об`єктами, що виключає підстави для набуття права власності на них та врахування їх при визначенні обсягу поліпшень домоволодіння та їх вартості. Також зазначені судовим експертом Титаренком К.Є. в описовій частині висновку відомості проте, що до поліпшень будинок перебував у занедбаному стані, без санвузла, водогону та каналізації з пічним опаленням не ґрунтується на матеріалах інвентаризаційної справи та інших матеріалах, які надавались судовому експерту на дослідження.

Додані до зустрічного позову квитанції, товарні чеки, видаткові накладні датовано 2015-2021 роками, і не містять даних стосовно особи платника (покупця), а договір підряду про поставку та установку металопластикової продукції укладено ОСОБА_17 , 27.09.2011 (том 1 а.с.92-121).

Належних доказів на підтвердження здійснення за рахунок коштів ОСОБА_2 поліпшень у період до 2011 року зазначених ним у Переліку суду не надано взагалі.

Допитані свідки ОСОБА_17 (дружина ОСОБА_2 ), ОСОБА_18 (двоюрідна сестра), ОСОБА_19 (двоюрідний брат), ОСОБА_20 (троюрідний брат) підтвердили факт проведення починаючих з 80х років у спірному будинку капітальних будівельних робіт та багатьох поліпшень, про які заявив ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_17 під час допиту по суті вказала ті ж відомості, що її чоловік ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві, стверджуючи, що всі роботи з 1987 році вони з чоловіком виконували самі за свій рахунок, а свекруха ОСОБА_7 не була проти цього, зазначала, що саме їй з ОСОБА_21 у цьому будинку жити.

Свідок ОСОБА_19 зазначив, що особисто брав участь у будівельних роботах з облаштування водопостачання, опалення та газопроводу до будинку, перекриття даху добудови галереї, викопування траншеї для каналізації. ОСОБА_19 вказав, що батько сторін справи не займався цим, а мати сторін ОСОБА_7 керувала процесом, розказувала що робити, стверджував, що ОСОБА_2 оплачував. Свідок ОСОБА_18 також вказала, що допомагала особисто у проведенні ремонтних робіт брату ОСОБА_2 , позичала його родині кошти на ремонт.

Свідки ОСОБА_22 (троюрідна сестра сторін) та її чоловік ОСОБА_23 зазначили, що 1997 року у місті Тростянець вони не проживали, їм відомо зі слів батька ОСОБА_22 , що у спірному будинку він перебудовував з ОСОБА_24 шлакоблочні кухню, сарай на цегляні, міняли підлогу. Після 1997 року свідкам відомо про заміну вікон на кухні, установлення єврозабору.

Натомість свідок дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_15 суду показала, що з дитинства проживала по АДРЕСА_1 , їй відомо, що спірний будинок побудували батьки її чоловіка. Коли свідок ОСОБА_15 з чоловіком проживали у цьому будинку з 1984 по 1987 роки будинок був у гарному стані, були всі зручності, газ провели свекр із свекрухою. Якщо і були зроблені за ці роки поліпшення, то ОСОБА_15 стверджувала, що їх було зроблено за кошти батьків сторін справи, які мали більші заробітні плати, ніж їх діти. Також свідок ОСОБА_15 зазначила, що спілкувалась із свекрухою ОСОБА_7 і до, і після її переїзду у с.Боромля, яка їй повідомляла, що передавала 16000 грн. ОСОБА_11 на утеплення будинку.

Отже, письмові докази, висновок експерта, а також показання допитаних свідків сторони позивача, які суперечать показанням свідка відповідача та не підкріплюються письмовими доказами, не підтверджують поза розумним сумнівом обставини, на які посилається ОСОБА_2 у зустрічному позові про проведення за життя батьків виключного за свій рахунок і власною працею всіх заявлених ним поліпшень та не спростовують тверджень ОСОБА_1 про поліпшення домогосподарства за рахунок коштів спадкодавця ОСОБА_7 .

Крім не доведення ОСОБА_2 фактичних підстав зустрічного позову стосовно особистого здійснення ним поліпшень спірного нерухомого майна частка яких становить понад 52 %, позивачем за зустрічним позовом не доведено правові підставі для стягнення їх вартості з ОСОБА_1 як спадкоємця ОСОБА_7 , зважаючи на такі мотиви.

Так, правовою підставою зустрічного позову вказані норми частини 4 статті 390 ЦК України, відповідно до якої добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Указані норми статті 390 ЦК України не регулюють спірних правовідносин.

Відповідно до приписів статті 145 ЦК УРСР та статті 388 ЦК України добросовісний набувач це особа, яка придбала майно за плату у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати.

У зазначений ОСОБА_2 період здійснення поліпшень з 1988 і до дня смерті батька сторін ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спірний житловий будинок з господарськими будівлями перебував відповідно до вимог статей 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України у спільній сумісній власності батьків сторін ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

У спірному будинку з 1988 по 1997 року ОСОБА_2 проживав як член сім`ї власників житла.

Після смерті батька сторін, його право власності на частку у житловому будинку успадкували його дружина та син ОСОБА_2 в рівних долях на підставі отриманих 02.12.1997 року у державного нотаріуса свідоцтв, тому після цього і до смерті матері сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 спірний житловий будинок належав на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 (3/4 частини), ОСОБА_2 (1/4 частини).

Отже, до 1997 року ОСОБА_2 не був власником спірного нерухомого майна, а з 1997 року він набув право спільної часткової власності у порядку спадкування.

За установлених судом обставин ОСОБА_2 не може в розумінні статей 145 ЦК УРСР та статті 388 ЦК України вважатись добросовісним набувачем спірного нерухомого майна до 1997 року, оскільки не набував його за відплатним договором у особи яка не мала права його відчужувати. У період до 1997 року ОСОБА_2 знав, що проживає і користується майном належним його батькам, яке не вибувало з їх законного володіння.

Проведені у спірному домоволодінні з 1997 року будівельні роботи та поліпшення, за умови доведення ОСОБА_2 цього факту належними та допустимими доказами, можуть вважатись поліпшеннями (добудовою) виконаними ОСОБА_2 не як добросовісним набувачем, а як співвласником.

Відповідно до статті 119 ЦК УРСР, яка регулює спірні відносини до 01.01.2004 року, коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому відповідній зміні.

За приписами частини 3-5 статті 357 ЦК України, яка є чинною з 01.01.2004 року співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Отже, приписи статей 119 ЦК УРСР та 357 ЦК України не передбачають права співвласника житлового будинку на стягнення з іншого співвласника чи його спадкоємця витрат на поліпшення спільного майна.

З огляду на викладене, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Висновки суду щодо розподілу судових витрат

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 при зверненні до суду сплатив судовий збір у загальній сумі 2347 грн. 00 коп. (том 1 а.с.3а). Позивач за зустрічним позовом поніс витрати на оплату судової експертизи в сумі 6100 грн. та 15000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (том 1, а.с. 122-125, 183).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК України).

Оскільки первісний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі, суму сплаченого ним судового збору слід стягнути з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 . Зважаючи на те, що зустрічний позов ОСОБА_2 залишено судом без задоволення, понесені ним судові витрати не підлягають компенсації.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_25 право власності на 3/4 частини житлового будинку «А1» з господарськими, побутовими будівлями та спорудами (прибудови «а», «а1», навіс «а3», літня кухня «В», погріб «п/г», вбиральня «Г», огорожа № 1, 2), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_26 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Тростянець Сумської області.

Визнати за ОСОБА_25 право власності на 3/4 частини земельної ділянки площею 0,0627 га з кадастровим номером :00:005:0274, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_26 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Тростянець Сумської області.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 2347 грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат, понесених на невід`ємні поліпшення нерухомого майна - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 17.04.2023 року.

Сторони:

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом

ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом

ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3

Суддя М.В.Щербаченко