Справа № 346/100/23
Провадження № 2/346/543/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.

за участю:

секретаря судових засідань - Дутчак Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи, -

У С Т А Н О В И В:

04 січня 2023р. ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 , звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому зазначив, що в результаті порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Так, 02.06.2020р. близько 23:30 год., ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat» реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , в с. Сопів по вул. Січових Стрільців, проявив неуважність, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та виїхав на праве узбіччя по ходу свого руху, де допустив зіткнення з велосипедом під керуванням ОСОБА_1 , після чого з місця події зник.

03.06.2020р. ОСОБА_1 було доставлено до КНП «Коломийська центральна районна лікарня», в якій останній перебував на лікуванні до 04.06.2020р. В результаті обстеження ОСОБА_1 було діагностовано: ВЧМТ. Забій головного мозку середньої важкості. Субарахноїдальний крововилив. Пневмоцефалія. Носова лікворея. Перелом кісток лицевого та основи черепа справа. Правобічний гемосинусим. Забій, садна м`якої тканини голови.

З 04.06.2020р. по 23.06.2020р. ОСОБА_1 перебував на лікуванні в нейрохірургічному відділенні обласної клінічної лікарні з діагнозом: ВЧМТ. Забій головного мозку середньої важкості. Субарахноїдальний крововилив. Пневмоцефалія. Носова лікворея. Перелом кісток лицевого та основи черепа справа. Правосторонній гемосинусит. Забій, осадження м`яких тканин голови.

З 09.07.2020р. по 27.07.2020р. ОСОБА_1 перебував на лікуванні в КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни Івано-Франківської обласної ради» з діагнозом: стан після перенесеної ВЧМТ, забою головного мозку, офтальмоплегія OD. Диплонія.

З 26.08.2020р. по 07.09.2020р. ОСОБА_1 перебував на лікуванні в КНП «Коломийська ЦРЛ» з діагнозом: важка відкрита ЧМТ 03.06.2020р. у виді пневмоцефалгії, парезу IV пари ЧМН атактичного та синтеноневротичного сомів.

З 13.05.2021р. по 26.05.2021р. ОСОБА_1 перебував на лікуванні в КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни Івано-Франківської обласної ради» з діагнозом: стані після перенесеної важкої відкритої ЧМТ (забою головного мозку 2020р.), з розсіяною органічною неврологічною симптоматикою, стійким вестибуло-атактичним і церебростенічним симптомами, помірними когнітивними розладами.

Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , застрахована не була, а тому в силу положень ст. 22, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), відповідальність за заподіяну даним транспортним засобом шкоду несе Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ, відповідач).

За вищевказаний період лікування позивачем було витрачено 4746,05 грн., а тому останній вважає, що вказана сума повинна бути йому компенсована відповідачем згідно ст.. 24 Закону.

Також позивач вказує, що він був тимчасово непрацездатним в періоди його знаходження на лікуванні в медичних закладах, а саме з 03.06.2020р. по 04.06.2020р., з 04.06.2020р. по 23.06.2020р., з 09.07.2020р. по 27.07.2020р., 26.08.2020р. по 07.09.2020р. та з 13.05.2021р. по 26.05.2021р., що в сумі становить 67 днів. Відтак ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача 11208,59 грн. страхового відшкодування за шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності, яка розрахована відповідно до ст.. 25 Закону та з урахуванням положень ЗУ «Про державний бюджет на 2020 рік» та ЗУ «Про державний бюджет на 2021 рік» щодо розміру мінімальної заробітної, який використаний при розрахунку.

Крім цього, позивач посилався на те, що 30.11.2020р. Івано-Франківською міською МСЕК йому було встановлено ІІІ групу інвалідності з 30.11.2020р. по 01.12.2021р. Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_1 №1962, інвалідність встановлена за наступним клінічно-функціональним діагнозом та кодом за МКХ-10 S-06.03 Наслідки важкої ЧМТ. Оскільки саме такий діагноз зазначений у виписках з медичних карток, який отримано внаслідок ДТП то слідує, що встановлена група інвалідності пов`язана з отриманими позивачем внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями. Таким чином, розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок ДТП становить 56676,00 грн., яка визначена шляхом добутку 12 розмірів мінімальної заробітної плати, який був передбачений станом на дату настання страхового випадку ЗУ «Про державний бюджет на 2020 рік».

З урахуванням вищевикладених обставин, позивач просив стягнути з відповідача на його користь: 4746,05 грн. в якості страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням; 11208,59 грн. в якості страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності; 56676,00 грн. в якості страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності; а також 3631,53 грн. в якості страхового відшкодування моральної шкоди, що становить передбачені ст.. 26-1 Закону 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Крім цього, позивач просив йому компенсувати судові витрати, пов`язані з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги в розмірі 21000,00 грн.

24.01.2023 року до суду надійшов відзив в якому вказано, що рішення суду, яким встановлено особу винуватця ДТП, тобто заподіювача шкоди, має преюдиціальне значення для суду, який розглядає (як у даному випадку) справу про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті такої ДТП. Тому, відсутність рішення суду, яким не лише встановлюється особа винуватця, який одночасно є заподіювачем шкоди, перешкоджає встановити особу, відповідальну за шкоду, заподіяну в результаті ДТП. В даній справі, позивач жодного належного документу, який би встановлював, що шкода була йому заподіяна саме ОСОБА_2 не надав. Відтак, на думку відповідача, вказана обставина унеможливлює здійснення МТСБУ регламентної виплати, тому жодних підстав для задоволення позовних вимог у даній справі немає. Таким чином, МТСБУ вважає даний позов пред`явленим передчасно, оскільки відсутні підстави для настання цивільно-правової відповідальності. Щодо відшкодування шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності, відповідач зазначив, що в позовній заяві не визначено до якої з категорій осіб, визначених у ст.. 25 Закону належить ОСОБА_1 : працюючої особи, яка забезпечує себе роботою самостійно чи непрацюючої повнолітньої особи, що свідчить про не конкретизацію позовних вимог та підстав. Більш того, при визначенні розміру страхового відшкодування, використана формула: кількість днів тимчасової непрацездатності * (мінімальна заробітна плата / 30 днів). Дана формула не відповідає вимогам закону, оскільки при визначенні середньоденного заробітку за місяць потрібно розмір мінімальної заробітної плати ділити не на загальну кількість днів у місяці, а на загальну кількість робочих днів. Тому, позовні вимоги в цій частині розраховані невірно. З приводу відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності посилаються на те, що вимоги в цій частині представник позивача обґрунтовує копією довідки до акту огляду медико-санітарною експертною комісією серії 12 ААВ №228132. Однак, зі змісту даного документу не зрозумілою є причина присвоєння позивачу третьої групи інвалідності, та не з`ясованою є наявність причинного зв`язку між наслідками ДТП та таким присвоєнням. В графі «причина інвалідності» вказано «загальне захворювання», що взагалі є абстрактним терміном та не доводить причинного зв`язку між ДТП на присвоєння групи інвалідності. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, на думку відповідача, не підлягають задоволенню через їхню недоведеність, а також через те, що розмір моральної шкоди згідно закону становить 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Однак, підстави для відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю ОСОБА_1 , відповідач вважає відсутніми з мотивів, зазначених вище. Крім цього, випадки, при яких обов`язок виплатити моральну шкоду покладається на МТСБУ передбачені ст.. 26-1 Закону, але обставини даної справи, до них не відносяться. Також відповідач зазначив, що витрати на правову допомогу, які просить стягнути відповідач є завищеними та такими, що не відповідають ні складності справи, ні ціні позову, а отже є неспівмірними і підлягають зменшенню. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, витрати позивача на правову допомогу зменшити.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Ухвалою суду від 14.02.2023р. до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача було залучено ОСОБА_2 .

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з`явилася, 18.04.2023р. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі на підставах викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 13.02.2023р. до суду надійшла письмова заява, в якій представник МТСБУ просив здійснити розгляд справи без його участі. При розгляді справи та ухваленні судового рішення врахувати його позицію, викладену у відзиві. У задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою його проживання.

З`ясувавши позицію представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд прийшов до наступного висновку.

З матеріалів справи судом були встановлені наступні фактичні обставини:

-Відповідно до довідки №448640 про дорожньо-транспортну пригоду, 03.06.2020р. в с. Сопів по вул. Січових Стрільців, легковий автомобіль «Volkswagen Passat» реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку. Після дорожнього-транспортної пригоди, велосипедист травмований, транспортний засіб з місця пригоди зник. Згідно цієї ж довідки, на вищевказаний транспортний засіб наявний страховий сертифікат «Зелена картка» № НОМЕР_2 (а.с. 21-22).

-З виписки №4167 вбачається, що ОСОБА_1 03.06.2020р. був доставлений ШМД в Коломийську ЦРЛ з отриманими в ДТП травмами. Йому було діагностовано: ВЧМТ. Забій головного мозку середньої важкості. Субарахноїдальний крововилив. Пневмоцефалія. Носова лікворея. Перелом кісток лицевого та основи черепа справа. Правоб. Гемосинусит. Забій, садна м`яких тканин голови. Лікування: магнезія, церукал, анальгін, димедрол, метоклопромід. Хворий виписаний зі стаціонару 04.06.2020р. та направлений на лікування в ОКЛ (а.с. 29).

-Згідно даних виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №754320, ОСОБА_1 перебував на лікуванні в нейрохірургічному відділі КНП «Обласна клінічна лікарня» Івано-Франківської обласної ради з 04.06.2020р. по 23.06.2020р. з діагнозом: ВЧМТ. Забій головного мозку середньої важкості, субарахноїдальний крововилив. Пневмоцефалія. Носова лікворея.. Перелом кісток лицевого та основи черепа справа. Правосторонній гемосинусит. Забій, осадження м`яких тканин голови. В анамнезі захворювання зазначено: що зі слів родичів пацієнта та бригади ШМД: травми отримані в ДТП 03.06.2020р. Лікування: анальгін, димедрол, цефтріаксон, метрогіл, нейродар, симптоматична терапія. Виписаний з покращеннями. Рекомендована церакссон по 1 таб. 1р/д протягом 1 місяця (а.с.30).

-Згідно виписки №890 з медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_1 перебував на лікуванні в терапевтичному відділенні «Обласного госпіталю ветеранів війни» Івано-Франківської обласної ради з 09.07.2020р. по 27.07.2020р. з клінічним діагнозом: стан після перенесеної ВЧМТ, забою головного мозку (03.05.2020р.), офтальмоплегія OD. Диплонія. Хворий скаржився на «двоїння» перед очима, порушення зору, частий головний біль та зниження пам`яті. Захворювання пов`язував з травмою, отриманою під час ДТП 03.05.2020р. Лікувався рібоксином, пірацетамом, дротаверіном, цитимакс, алое, еуфілін, весті норм, гліцесед, папаверин, глутаргін, артихол. З початковим покращенням виписаний додому. Рекомендовано: келтікан, нейробіон, актовегін (а.с. 31).

-Згідно виписки №6005, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 26.08.2020р. по 07.09.2020р. з діагнозом: Важка відкрита ЧМГ 03.06.2020р. у виді пнефмоцефалгії, парезу IV пари ЧМН атактичного та ситено-невротичного с-мів. Скарги на головний біль, головокружіння, похитування при ходьбі, двоїння при погляді вниз і вправо. Лікування: луцетам, гідазепам, весті бо, фінлепейн (а.с. 32).

-Згідно виписки №615 з медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_1 перебував на лікуванні в терапевтичному відділенні КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни Івано-Франківської обласної ради» з 13.05.2021р. по 26.05.2021р. Клінічний діагноз: стан після перенесеної важкої відкритої ЧМТ (забою головного мозку 2020р.), з розсіяною органічною неврологічною симптоматикою, стійким вестибуло-атактичним і церебростенічним симптомами, помірними когнітивними розладами. Скарги на частий головний біль, головокружіння, шум в голові, зниження пам`яті, дратівливість, швидку втомлюваність, поганий сон. Лікування: вінпоцетін, ксантинола никотинат, гліцесед, вестінорм. З частковим покращенням виписаний додому, неврологічний дефіцит носить стійкий характер (а.с. 33).

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як водія транспортного засобу ««Volkswagen Passat» реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , в Україні застрахована не була, що підтверджується довідкою про перевірку чинності полісу внутрішнього страхування (а.с. 37).

26.08.2021р. позивач звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП та заявами про виплату йому страхового відшкодування витрат на лікування, витрат по тимчасовій втраті працездатності та витрат по стійкій втраті працездатності (а.с. 38-41).

Як зазначено представником відповідача у відзиві, після збору додаткових документів регламентна виплата все ж проведена не була, оскільки до МТСБУ не було надано всіх необхідних для цього документів, а саме рішення суду, яким встановлено особу заподіювача шкоди, що також слідує з листів відповідача, адресованих представнику позивача ОСОБА_4 (а.с. 100, 101) .

Вказані обставини змусили ОСОБА_1 звертатися до суду з даним позовом.

Отже, судом встановлено наявність спору між сторонами щодо проведення відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, визначено ст.. 24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Як вбачається з супровідного листа, у відповідь на запит МСТБУ від 09.09.2022р. за № 3769 КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» 16.09.2022р. надала перелік медикаментів та виробів медичного призначення придбаних ОСОБА_1 за власний рахунок, згідно листків лікарських призначень (медична карта стаціонарного хворого №457320) за період перебування на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії з 04.06.2020р. по 23.06.2020р. До переліку придбаних позивачем за свої кошти медикаментів ввійшли: ентерожерміна - 24 фл., улсепан 40 мг. - 13 фл., нейродар 1000 мг. - 13 амп., нейротропін 2,0 - 12 амп., дімедрол 1,0 - 6 амп.

Зі змісту відзиву також слідує, що аналогічні запити направлялись МТСБУ і до Коломийської ЦРЛ, з вимогою надати витяг з історії хвороби ОСОБА_1 та переліку лікарських засобів придбаних ним за власний рахунок під час лікування. Однак, сторонами до матеріалів справи відповіді за вказаними запитами з відповідними документами долучені не були.

Натомість, позивачем в якості додатків до позовної заяви, сформованої в системі «Електронний суд» було надано електронні копії фіскальних чеків, які підтверджують придбання ним різних медикаментів на загальну суму 4746,05 грн. (а.с. 42 - 43).

Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

В п.27 постанови КАС ВС від 06 серпня 2019 року по справі №2340/4648/18 зазначено, що альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, безумовно є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через Електронний кабінет. Водночас здійснити реєстрацію офіційної електронної адреси (Електронного кабінету) за відсутності власного електронного підпису неможливо. Тому усі документи, що надійшли до суду саме через зазначений сервіс вважаються такими, що подані використанням власного електронного підпису.

Згідно змісту позовної заяви, оригінали фіскальних чеків (19 шт.) знаходяться у відповідача, що останнім не заперечувалось.

Відтак, суд приходить до висновку, що представлені у справі електронні копії письмових доказів, посвідчених електронним підписом, є належним підтвердженням понесених позивачем витрат на лікування в розмірі тієї суми, яка заявлена ОСОБА_1 до стягнення.

Крім цього, суд бере до уваги, що згідно ст.. 178 ЦПК України, заперечення проти позову відповідач викладає у відзиві. Проте, в даній справі, представник МТСБУ у відзиві не заперечував обґрунтованість та дійсність понесених витрат, пов`язаних з лікуванням позивача.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги щодо відшкодування ОСОБА_1 шкоди, пов`язаної з його лікуванням є доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечуючи проти позову в цілому, в тому числі і проти задоволення саме цих вимог, представник відповідача у своєму відзиві посилався лише на відсутність рішення суду, яким встановлено особу заподіювача шкоди, як обов`язкової умови виплати страхового відшкодування (здійснення регламентної виплати).

Даючи оцінку цим запереченням, суд враховує наступні фактичні обставини справи та норми законодавства, що регулюють відносини між сторонами в цій частині.

Згідно даних обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000479 від 03.06.2020р. за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 02.06.2020р. близько 23:30 год. в АДРЕСА_1 , громадянин ОСОБА_2 обвинувачувався у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.. 286 ч.2, ст.. 135 ч.1 КК України (а.с. 23-28).

Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.05.2022р. ОСОБА_2 був засуджений за ст.. 286 ч.2, ст.. 135 ч.1, ст.. 70 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст.. 75 КК України, від відбування основного покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Покладені обов`язки, передбачені п. 1,2 ч.1 та п. 2 ч.3 ст. 76 КК України (а.с 90-96).

Вказаний вирок був оскаржений в апеляційному порядку і ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 09.08.2022року апеляційне провадження було зупинено до звільнення обвинуваченого ОСОБА_2 з військової служби (а.с. 97-99).

Отже, рішення суду, яке набуло чинності та яким би було встановлено вину ОСОБА_2 в спричиненні ДТП, в результаті якого були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження позивачу, на теперішній час відсутнє.

Між тим слід врахувати наступні положення ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які покладають на страховика (МТСБУ) обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування.

Так, у пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20.

З урахуванням вищевикладеного, суд відхиляє заперечення представника відповідача щодо відсутності підстав для здійснення регламентної виплати та передчасності пред`явлення позову, як такі, що не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим

Згідно ч.1, 2 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст.. 25 ЗУ ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах:

-для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю;

-для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною;

-для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.

Довідками про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді форми №094-12/о (а.с. 50-52) та виписками із медичних карток (а.с. 29-33) підтверджується тимчасова непрацездатність ОСОБА_1 під час перебування його на стаціонарних лікуваннях, тобто в періоди з 03.06.2020р. по 04.06.2020р.; з 04.06.2020р. по 23.06.2020р.; з 09.07.2020р. по 27.07.2020р.; з 26.08.2020р. по 07.09.2020р., та з 13.05.2021р. по 26.05.2021р., що в сукупності становить 67 днів.

Представником позивача розмір страхового відшкодування за період тимчасової непрацездатності визначено в загальній сумі 11208,59 грн., яка розрахована за формулою: мінімальний розмір заробітної плати, встановлений в певний період непрацездатності / 30 (кількість днів у місяці) і * на кількість днів тимчасової непрацездатності.

Так, в період з 03.06.2020р. по 04.06.2020р., з 04.06.2020р. по 23.06.2020р., з 09.07.2020р. по 27.07.2020р. та з 26.08.2020р. по 31.08.2020р. загальна кількість днів непрацездатності склала 46, а мінімальна заробітна плата в цей період згідно ЗУ «Про державний бюджет на 2020 рік» складала 4723,00 грн. Відтак, за формулою 4723,00 / 30 * 46, в добутку дорівнює 7241,93 грн.

За період з 01.09.2020 по 07.09.2020р. 1166,66 грн. (5000/30*7).

За період з 13.05.2021р. по 26.05.2021р. 2800,00 грн. (6000/30*14).

Однак, застосована представником позивача формула на думку суду є невірною, а тому, вищевказана сума підлягає перерахунку за формулою, наведеною представником відповідача, з якою суд погоджується, а саме розмір мінімальної заробітної плати в певний період / загальну кількість робочих днів у місяці * кількість робочих днів з тимчасовою непрацездатністю.

Таким чином, за розрахунками суду розмір страхового відшкодування за період тимчасової непрацездатності позивача складає 10925,71 грн.

-за період з 03.06.2020 по 23.06.2020р. 3220,22 грн. (4723/22*15)

-за період з 09.07.2020р. по 27.07.2020р. 2669,52 грн. (4723/23*13)

-за період з 26.08.2020р. по 31.08.2020р. 899,61 грн. (4723/21*4)

-за період з 01.09.2020р. по 07.09.2020р. 1136,36 грн. (5000/22*5)

-за період з 13.05.2021 по 26.05.2021р. 30000 грн. (6000/20*10)

Посилання у відзиві на те, що в позовній заяві не конкретизовано до якої категорії осіб належить ОСОБА_1 (працюючої особи; особи, яка забезпечує себе роботою самостійно чи непрацюючої повнолітньої особи) суд вважає неспроможними, оскільки використання представником позивача в своєму розрахунку, як однієї з величин саме мінімального розміру заробітної плати, вказує та ідентифікує ОСОБА_1 , як непрацюючу повнолітню особу.

Шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим

У частині першій статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до ЦК України.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення ІII групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку (п. 26.2).

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті (п. 26.3).

Відповідно до пункту 1 Положення про медико-соціальну експертизу, пунктів, затвердженого постановою КМУ від 22.02.1992р. № 83, Медико-соціальна експертиза визначає ступінь обмеження життєдіяльності людини, причину, час настання, групу інвалідності, сприяє проведенню ефективних заходів щодо профілактики інвалідності, реабілітації інвалідів, пристосування їх до суспільного життя.

Згідно п. 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, Медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

В пункті 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 зазначено, що особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

Причинами інвалідності є: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я); професійне захворювання; поранення, контузії, каліцтва, захворювання: - одержані під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язані з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, що визнані такими згідно із законодавством, в районі воєнних дій на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю у бойових діях у мирний час; - одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди; - одержані в районах бойових дій у період Великої Вітчизняної війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період, а також під час виконання робіт, пов`язаних з розмінуванням боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни незалежно від часу їх виконання; - одержані у неповнолітньому віці внаслідок воєнних дій громадянських і Великої Вітчизняної воєн та в повоєнний період; - пов`язані з участю у бойових діях та перебуванням на території інших держав; - пов`язані з виконанням службових обов`язків, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; - одержані внаслідок політичних репресій; - пов`язані з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій; захворювання: - отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях; - пов`язані з впливом радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; - одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.

Підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту. Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені (п. 27 Положення).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААВ № 283632, ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок загального захворювання (а.с. 34).

В своїх запереченнях, наведених у відзиві, представник відповідача зазначав, що зі змісту даної довідки не є зрозумілою причина присвоєння позивачу третьої групи інвалідності та не зазначено причинного зв`язку між наслідками ДТП та таким присвоєнням, а термін «загальне захворювання», на його думку, є абстрактним.

З даного приводу суд зазначає, що зміст довідки дійсно не містить даних про те, які саме захворювання стали підставою для встановлення групи інвалідності та які обставини, призвели до їхнього виникнення і чи пов`язані вони з травмами отриманими позивачем в ДТП.

Однак, з огляду на те, що група інвалідності була встановлена ОСОБА_1 30.11.2020р., тобто через декілька місяців після отримання ним в результаті дорожньо-транспортної пригоди тяжких тілесних ушкоджень, а також виходячи з того, що в Індивідуальній програмі реабілітації №1962 (а.с. 35) в причинах інвалідності вказано «загальне захворювання», а в клініко-функціональному діагнозі «наслідки важкої ЧМТ», суд вважає доведеною ту обставину, що між наслідками ДТП і встановленням групи інвалідності є безпосередній причинно-наслідковий зв`язок.

Відтак, з урахуванням того, що в переліку причин інвалідності (п. 26 Положення) відсутня така причина, як «отримання травм в ДТП», а наявна лише «загальне захворювання», суд знаходить заперечення представника відповідача безпідставними, оскільки вони не узгоджуються з обставинам даної справи та положеннями чинного законодавства.

Згідно ст.. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік», мінімальний розмір заробітної плати на дату настання страхового випадку складав 4723,00 грн., а тому, відповідно до положень ст.. 26.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 56676,00 грн., (4723,00*12) в якості відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим.

Моральна шкода.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ст.. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Тобто, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

В даній справі судом встановлено, що в результаті ДТП позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження. Шкода, заподіяна його здоров`ю була спричинена джерелом підвищеною небезпеки, а отже вина заподіювача такої шкоди презюмується, оскільки в ході розгляду справи не було доведено, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відтак, суд вбачає всі складові для відшкодування моральної шкоди, оскільки між діями ОСОБА_2 та травмами позивача наявний причинний зв`язок.

З урахуванням цього, суд вважає, що внаслідок фізичного болю та страждань, яких ОСОБА_1 зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, останньому було заподіяно моральну шкоду, а тому суд не погоджується з твердженнями представника відповідача про те, що дані обставини не були доведені.

Не заслуговують на увагу суду й посилання представника МТСБУ щодо необґрунтованості розміру моральної шкоди, оскільки заявлена до стягнення сума не є визначеною довільно, а розрахована відносно страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що відповідає положенням ст. 26-1 Закону №1961-IV від 01.07.2004р.

Згідно ст.. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Заперечуючи проти задоволення вимог в частині стягнення моральної шкоди представник МТСБУ також посилався на те, що в даній справі, випадки, які зобов`язували б відповідача до такого відшкодування відсутні.

Однак, суд не погоджується з такою позицією, оскільки згідно п. 41.2 «в» Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

У відзиві представник зазначив, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована не була, діючої «Зеленої картки» на момент ДТП не встановлено.

Проте, вищезазначене спростовується інформацією з довідки №448640 про дорожньо-транспортну пригоду, в якій вказано, що автомобіль «Volkswagen Passat» зареєстрований в Республіці Польща, номерний знак НОМЕР_1 і на даний транспортний засіб наявний страховий сертифікат «Зелена картка» № НОМЕР_2 .

У відповідності до ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, у контексті статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами у цивільному процесі можуть бути: письмові, речові та електронні докази; висновки експертів; показання свідків.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)».

Таким чином, не встановлення стороною відповідача наявності на момент ДТП діючої «Зеленої картки» не може вважатися доведеною обставиною її відсутності. Відтак, з урахуванням не спростованої інформації, зазначеної в довідці про ДТП та ненадання сторонами інших доказів, які б містили відомості про предмет доказування щодо цих обставин, суд приходить до переконання про наявність підстав для покладання на відповідача обов`язку з відшкодування позивачу моральної шкоди, згідно підпункту "в" пункту 41.2 статті 41, ст.. 26-1 цього Закону, у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що становить 3617,39 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До позовної заяви представником позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу було подано такі докази: витяг з договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №ЗД 90/9047724 від 18.08.2021р. укладеного між позивачем та АО «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч», додаток до договору від 06.08.2021р., в якому вказано, що плата за надані адвокатським об`єднанням послуги за виконання Договору про надання правової допомоги становить 3000,00 грн. за годину роботи, Договір про залучення адвоката до надання професійної правничої (правової) допомоги №29/03-22 від 29.03.2022р., детальний розрахунок робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги, за яким загальна сума вартості витрат на правничу допомогу становить 21000,00 грн. при семи годинах витраченого часу.

Відповідно до частини 3-6 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відзиві представник відповідача вважав, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу є завищеними, оскільки не відповідають ні складності справи, ні ціні позову, а отже є неспівмірними та підлягають зменшенню.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

З огляду на наявність клопотання представника МТСБУ про зменшення розміру правничої допомоги, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі та проаналізувавши обсяг наданих адвокатським об`єднанням позивачу послуг, суд вважає, що вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково на суму 15000,00, що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 59 Конституції України, ст.. ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1195 ЦК України, ст. ст.. 3, 6, 22, 23, 24, 25, 26, 26-1, 35, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст. 2, 10, 11-13, 81, 141, 255, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02002, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )

-4746,05 (чотири тисячі сімсот сорок шість гривень 05 коп.) страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням;

-10925,71 (десять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять гривень 71 коп.) страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності;

-56676,00 (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят шість гривень 00 коп.) - страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності;

-3617,39 (три тисячі шістсот сімнадцять гривень 39 коп.) - страхового відшкодування моральної шкоди;

-15000,00 (п`ятнадцять тисяч гривень 00 коп.) - витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 18 квітня 2023 року.

Суддя Третьякова І. В.