Справа № 529/406/22
Провадження № 2/638/3860/22
РІШЕННЯ

Іменем України

04 квітня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Щепіхіної В.В.

при секретарі - Рєзніка І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Вимоги позову обґрунтовано тим, що 12.11.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківської області міського управління юстиції зареєстровано шлюб між сторонами. Під час шлюбу народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стосунки між сторонами розладилися, подружнє життя не склалось через несумісність характерів, різні погляди щодо життя та життєвих цінностей. Зазначені розбіжності призвели до втрати почуття любові, взаєморозуміння та поваги, довіри один до одного. Сторони спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинені, проживають окремо. Примирення та збереження є неможливим, а перебування у ньому суперечить інтересам дітей, негативно впливає на духовний та психічний розвиток позивача. Просить суд позов задовольнити.

Ухвалою суду від 05.10.2022 відкрито провадження в даній цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд справу розглянути без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив суд справу розглянути без його участі.

На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено матеріалами справи, громадянин республіки Боргарія ОСОБА_2 , та громадянка України ОСОБА_4 , зареєстрували шлюб 12 листопада 2015 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції зроблений відповідний актовий запис №2831. Після реєстрації шлюбу прізвище позивача - « ОСОБА_2 ». Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 13.02.1999 року.

Від шлюбу сторони мають дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у місті Харкові, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , видане 28.01.2017 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянкою України, відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач є громадянином Республіки Болгарія, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до частин першої, другої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 23 червня 2005 року №2709-IV «Про міжнародне приватне право» (далі Закон № 2709-IV) іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 2709-IV цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Визначаючи підсудність справи судам України, необхідно керуватися загальними правилами, визначеними у статті 76 Закону № 2709-IV.

Зокрема, відповідно до пункту 7 частини першої статті 76 Закону № 2709-IV встановлені підстави визначення підсудності справ судам України, зокрема, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Під час розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України.

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 27 ЦПК України).

Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них (частина друга статті 28 ЦПК України).

В матеріалах справи міститься заява відповідача ОСОБА_2 про згоду на те, щоб відповідна справа розглядалася за зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_1 .

Оскільки шлюб укладався на території України та позовна заява подана в порядку ч. 2 ст. 28 ЦПК України, суд прийняв до провадження справу, що відповідає вимогам пункту 7 частини першої статті 76 Закону № 2709-IV.

Щодо визначення держави, право якої підлягає застосуванню під час вирішення спору про розірвання шлюбу між громадянкою Республіки Болгарія та громадянином України, суд зазначає наступне.

Визначаючи матеріальне право якої держави підлягає застосуванню національним судом під час вирішення спору про розірвання шлюбу з іноземним елементом, суди мають керуватися правилами статей 60, 63 Закону №2709-IV.

Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (стаття 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Отже, за встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми матеріального права України.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Згідно із пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що на момент звернення до суду спільного господарства з відповідачем не веде, фактично позивач вже не проживає з відповідачем однією сім`єю та не пов`язаний з ним спільним побутом. Переконаний у відсутності сенсу в підтриманні сімейних відносин, оскільки вважає неможливим подальше спільне проживання з відповідачем.

Відповідач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав згоду на розірвання шлюбу, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що він також не вважає за можливе подальше збереження сім`ї. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення не можливе, отже, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не виявила бажання змінити свого прізвища на дошлюбне. З огляду на це суд вважає за необхідне залишити прізвище позивача " ОСОБА_2 ".

Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Щодо питання розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне.

Позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн..

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті згідно з частиною 1 статті 142 ЦПК України суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачем ОСОБА_2 визнано позов до початку розгляду справи по суті, а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі, то суд стягує з відповідача на користь позивача 496,20 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. Крім того, 496,20 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 11-13, 81, 265 ЦПК України, ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу- задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 12 листопада 2015 року Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2831.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ), витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 496 грн. 20 коп.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) з державного бюджету 50% судового збору в розмірі 496 грн. 20 коп., сплаченого 26 червня 2022 року за номером квитанції 1736-2093-1653-9219.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Щепіхіна В. В.