печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Чепляка А. С.

справа №757/29209/22-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання неправомірними дії щодо зобов?язання сплати заборгованості, нарахування процентів, штрафних санкції та інших платежів та зобов?язання вчинити певні дії, -

представник позивача - адвокат Науменко Ю. В.

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати неправомірними дії Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») щодо пред?явлення вимоги сплатити прострочену заборгованість, достроково повернути спроживчий кредит разом із нарахованими відсотками за користування кредитом та неустойкою, нарахування процентів, штрафних санкцій та інших платежів ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит №МR80GK від 07 лютого 2020 року, починаючи із 24 лютого 2022 року, зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» списати будь-які нараховані неустойки (штраф, пеня), нараховані включно із 24 лютого 2022 року за невиконання зобов?язання за договором про іпотечний кредит №МR80GK від 07 лютого 2020 року та звільнити ОСОБА_1 від обов?язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним до деокупації м. Маріуполь.

В обґрунтування позову зазначено, що 07 лютого 2020 року ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №MR80GK на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за яким він мав сплачувати обов?язкові щомісячні платежі. Загальна сума заборгованості за договором після сплати останнього платежу 07 лютого 2022 року з урахуванням відсотків становила 233 196, 58 грн.

24 лютого 2022 року у зв?язку із військовим вторгненням Російської Федерації був введений воєнний стан, який триває і наразі та продовжений до 23 серпня 2022 року включно.

Вказує, що з 01 березня 2022 року в м. Маріуполь тривають бойові дії, квартира, на придбання якої позивач отримав споживчий кредит за договором та яка була предметом іпотеки, була зруйнована 15 березня 2022 року, про що ним була подана заява про кримінальне правопорушення, яка внесена до ЄРДР за №0000023. Із 20 травня 2022 року м. Маріуполь Донецької області є окупованою російськими військами територією. Через руйнування квартири внаслідок воєнних дій, страхова компанія відмовила позивачу в виплаті страхового відшкодування листом від 15.04.2022 року.

Зазначає, що воєнний стан триває і у тридцятиденний строк після дня припинення або скасування воєнного стану відсутня відповідальність за прострочення, невиконання зобов?язання за договором про споживчий кредит, до якого відноситься й іпотечний кредит. При цьому, до 01.06.2022 року діяли кредитні канікули і банк нібито не нараховував штрафні санкції за несплату щомісячного платежу до 01.06.2022 року позивачем. Проте наразі АТ КБ «ПриватБанк» вимагає від позивача сплати щомісячного платежу. Крім того, загальна сума заборгованості за договором станом на серпень 2022 року становить 257 971,77 грн, тобто зросла на 24 775, 19 грн з лютого 2022 року.

Крім того, 07.10.2022 року АТ КБ «ПриватБанк» направив позивачу повідомлення- вимоги про усунення порушення неналежного виконання кредитного зобов`язання та про дострокове повернення споживчого кредиту в повному обсязі, якою вимагає здійснити одну з наступних дій: сплатити прострочену заборгованість, на умовах та порядку, що встановлені кредитним договором, що призведе до втрати чинності цієї вимоги; достроково повернути споживчий кредит разом із нарахованими відсотками за користування кредитом та неустойкою.

15 серпня 2022 року позивач звернувся до відповідача з заявою щодо здійснення перерахунку заборгованості за договором про іпотечний кредит №MR80GK від 07.02.2020 року на підставі вказаної норми ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» з проханням протягом семи днів з моменту отримання вказаного звернення здійснити перерахунок заборгованості за договором про іпотечний кредит №MR80GK від 07.02.2020 року щодо нарахованих неустойки (штрафу, пені), суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, інших санкцій майнового характеру.

У відповідь на вказану заяву позивача АТ КБ «ПриватБанк» листом від 26.08.2022 року замість здійснення перерахунку заборгованості надав відповідь щодо оформлення реструктуризації. Вважає, що фактично АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено у здійсненні перерахунку заборгованості за договором про іпотечний кредит №MR80GK від 07.02.2020 року, що суперечить нормам ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Також зазначає, що оскільки м. Маріуполь, Донецької області є окупованою територією, позивач має бути звільнений від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним до деокупації м. Маріуполь, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.10.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. Також витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» докази нарахування ОСОБА_1 після 24 лютого 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» неустойки, штрафу, пені та інних платежів за невиконання зобов?язань за договором іпотечний кредит №MR80GK від 07.02.2020 року.

Копію ухвали від 24.10.2022 року було направлено на адреси сторін. Крім того, відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками. Також копію ухвали було направлено на зазначені адреси електронної пошти сторін.

До суду повернувся лист з копією ухвали, направлений на адресу позивача, з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу відповідача останній отримав копію ухвали та копію позовної заяви з додатками - 30.11.2022 року.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

За ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи.

23.12.2022 року надійшов відзив відповідача, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Зокрема, у відзиві зазначено, що за договором про іпотечний кредит №MR80GK від 07.02.2020 року, укладеним між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк», після 24 лютого 2022 року не нараховувалася неустойка (пеня, штрафи) та інші платежі за невиконання зобов?язань окрім процентів як плати за користування кредитними коштами відповідно до умов договору та ст. ст. 1048, 1054 ЦК України. Також зазначено, що помилковим є посилання позивача у позові на вимоги ч. 6 ст. 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» оскільки, банк не вчиняв жодних дій, спрямованих на примусове стягнення заборгованості за кредитом та процентами як в позасудовому так і в судовому порядку. Повідомлення-вимога від 07.10.2022 року №20.1.0.0.0/7-221007/5736 є виключно пропозицією про усунення порушень за кредитним договором відповідно до погоджених сторонами такого договору умов та вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування». Позивачем у даній справі не надано доказів про порушення його прав та інтересів з боку відповідача АТ КБ «ПриватБанк», а відсутність таких порушень не породжує для нього права на захист в обраний спосіб та з вказаних у позові підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 07 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про іпотечний кредит №MR80GK на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

24 лютого 2022 року у зв?язку із військовим вторгненням Російської Федерації був введений воєнний стан в Україні.

15 березня 2022 року предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , було зруйновано, що підтверджується витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 24.02.2022 року.

Згідно із Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 23 грудня 2022 року за №1668/39004, вся територія Маріупольського району Донецької області є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України із 05.03.2022 року.

Через руйнування квартири за адресою: АДРЕСА_1 внаслідок воєнних дій ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування листом від 15.04.2022 року.

29.06.2022 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із пропозицією щодо врегулювання відносин за договором про іпотечний кредит №MR80GK, у якій просив розірвати вказаний договір через неможливість його виконання за настання форс-мажорних обставин.

15 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою щодо здійснення перерахунку заборгованості за договором про іпотечний кредит №MR80GK від 07.02.2020 року на підставі вказаної норми ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» з проханням протягом семи днів з моменту отримання вказаного звернення здійснити перерахунок заборгованості за договором про іпотечний кредит №MR80GK від 07.02.2020 року щодо нарахованих неустойки (штрафу, пені), суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, інших санкцій майнового характеру.

У відповідь на вказану заяву позивача АТ КБ «ПриватБанк» листом від 26.08.2022 року замість здійснення перерахунку заборгованості надав відповідь щодо оформлення реструктуризації.

07.10.2022 року АТ КБ «ПриватБанк» направив ОСОБА_3 повідомлення-вимоги про усунення порушення неналежного виконання кредитного зобов`язання та про дострокове повернення споживчого кредиту в повному обсязі, якою вимагає здійснити одну з наступних дій: сплатити прострочену заборгованість, на умовах та порядку, що встановлені кредитним договором, що призведе до втрати чинності цієї вимоги; достроково повернути споживчий кредит разом із нарахованими відсотками за користування кредитом та неустойкою. Загальний розмір заборгованості за договором становить 233 196, 58 грн, з яких 0, 00 грн - тіло кредиту, 28 701, 31 грн - відсотки, 0, 00 грн - пеня.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У свою чергу, згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов?язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків то інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайновоі) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влоди, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, іхніх посодових і службових осіб.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 1049 ЦК України визначено, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитуввання» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об`єкт. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. А згідно з ч. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6-1 Розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Згідно п.1-3 ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» загальна сума процентів за кредитним договором та/або договором позики, боржником за яким є внутрішньо переміщена особа, яка у період після дати початку тимчасової окупації залишила або покинула своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України або у період після 14 квітня 2014 року залишила або покинула своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, не може перевищувати суми процентів, нарахованої протягом строку, на який надавався кредит (позика), за мінімальною ставкою, визначеною договором.

За невиконання чи неналежне виконання внутрішньо переміщеною особою, визначеною частиною першою цієї статті, зобов`язань за кредитним договором та/або договором позики не нараховується неустойка (штраф, пеня), не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, не застосовуються інші санкції майнового характеру.

Кредитор з урахуванням вимог частин першої та другої цієї статті зобов`язаний здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором та/або договором позики у семиденний строк з дня надходження письмового звернення від внутрішньо переміщеної особи.

У разі невиконання кредитором свого обов`язку щодо здійснення перерахунку заборгованості за кредитним договором та/або договором позики на умовах, визначених цією статтею, така заборгованість вважається автоматично перерахованою на наступний день після закінчення відповідного семиденного строку з дня надходження до кредитора письмового звернення від внутрішньо переміщеної особи.

Частиною 6 ст. 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» упродовж строку тимчасової окупації особи, які проживають на тимчасово окупованій території або перемістилися з неї, звільняються від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, якщо об`єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована. Національний банк України приймає рішення про зміну класифікації таких іпотечних кредитів або інші рішення з метою недопущення погіршення ліквідності (фінансового стану) кредитора.

Пунктом 5-2 Розділу VI Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону. Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на нерухоме майно (нерухомість), оформлене в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами, укладеними після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», або за договорами, до яких після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» за погодженням сторін вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій.

Таким чином, оскільки згідно із Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року, вся територія Маріупольського району Донецької області, включно із м. Маріуполь, де розташований (зареєстрований) предмет іпотеки, є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України із 05.03.2022 року, тобто після укладення іпотечного договору від 07.02.2020 року, то на підставі ч. 6 ст. 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», позивач звільняться від обов?язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, а отже позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо зобов?язання АТ КБ «ПриватБанк» списати будь-які нараховані неустойки (штраф, пеня), нараховані включно із 24 лютого 2022 року за невиконання зобов?язання за договором про іпотечний кредит №МR80GK від 07 лютого 2020 року, та визнання дій неправомірними щодо пред?явлення вимоги сплатити прострочену заборгованість, достроково повернути спроживчий кредит разом із нарахованими відсотками за користування кредитом та неустойкою, то вказана вимога не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.

Судом встановлено, що за договором про іпотечний кредит №MR80GK від 07.02.2020 року, укладеним між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк», після 24 лютого 2022 року не нараховувалася неустойка (пеня, штрафи) та інші платежі за невиконання зобов?язань, окрім процентів як плати за користування кредитними коштами відповідно до умов договору та ст. ст. 1048, 1054 ЦК України, вказане підтверджується інформацію наданою АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів та матеріалами справи. Посилання позивача на те, що оскільки сума заборгованості збільшилась, починаючи із лютого 2022 року, а отже відповідач здійснював нарахування штафних санкції, неустойки, пені, не підтверджуються належними та допустими доказами, ґрунтуються на припущеннях останнього. Так, позивачем не надано суду будь-яких доказів, що відповідач здійснював нарахування неустойки (пеня, штрафи) на іпотечний договір №MR80GK від 07.02.2020 року, а отже вказане позивачем не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що банк не вчиняв жодних дій, спрямованих на примусове стягнення заборгованості за кредитом та процентами як в позасудовому так і в судовому порядку, а повідомлення-вимога від 07.10.2022 року №20.1.0.0.0/7-221007/5736 є виключно пропозицією про усунення порушень за кредитним договором відповідно до погоджених сторонами такого договору умов, будь-яких доказів на спростування зазанченого позивачем суду не надано.

За таких обставинах позов підлягає задоволенню частково.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв?язку із частковим задоволенням позову судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 6, 15, 16, 207, 526, 527, 549, 626-629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 1, п. 6-1 Розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», ст. ст. 1, 3, п. 5-2 Розділу VI Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку», п.1-3 ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст. 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання неправомірними дії щодо зобов`язання сплати заборгованості, нарахування процентів, штрафних санкції та інших платежів та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов?язати Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звільнити ОСОБА_1 від обов?язку погашення основної суми іпотечного кредиту №МR80GK від 07 лютого 2020 року та нарахованих відсотків за ним до деокупації м. Маріуполь Донецької області.

Стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», адреса: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001, .

Суддя Г.О.Матійчук