Провадження № 4-с/761/80/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Ткачук Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» на дії та бездіяльність Соснівського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржник: ОСОБА_1 , про скасування постанови; зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У січні 2023р. скаржник звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною скаргою, в якій просив суд:

-визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Миколаєнко Т.М. від 22 грудня 2017р. у виконавчому провадженні НОМЕР_1;

-зобов?язати Соснівський відділ державної виконавцої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) поновити виконавче провадження НОМЕР_1;

-???зобов?язати Соснівський відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії з метою отримання дубліката втраченого оригіналу виконавчого листа виданого 11 жовтня 2012р. Шевченківським районним судом м. Києва у справі №2-10979/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АІСЕ Україна», правонаступником якого є ТОВ «АІСЕ Україна», заборгованість всього 38 259,57 грн.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що постовою старшого державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Миколаєнко Т.М. від 31 липня 2017р. було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1.

17 січня 2023р. стягувачем отримано лист Соснівського ВДВС від 21 грудня 2022р. №80480, з якого вбачається, що постановою старшого державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Миколаєнко Т.М. від 22 грудня 2017р. стягувачу було повернуто виконавчий документ без виконання на підставі п. 9 ст. 37 Закону України №1404-VIII «Про виконавче провадження». При цьому до вказаного листа не додано доказів належного виконання Соснівським ВДВС вимог ст. 28 Закону №1404-VIII, а саме доказів надіслання постанови та оригіналу виконавчого листа рекомендованим поштовим відправленням.

Скаржник зазначає, що з Автоматизованої системи виконавчого провадження не вбачається доказів вчинення виконавцем дій для отримання відомостей про наявність обставин визначених п. 9 ст. 37 Закону №1404-VIII. Матеріали виконавчого провадження взагалі не містять доказів вчинення виконавцем жодних дій, зокрема передбачених ст. 13 Закону №1404-VIII. Отже, на думку скаржника, оскаржувана постанова від 22 грудня 2017р. про повернення виконавчого документу стягувачу є незаконною та підлягає скасуванню.

Крім того, скаржником не отримувалися, а Соснівським ВДВС не надано доказів надіслання в адресу скаржника як оскаржуваної постанови так само і оригіналу виконавчого листа виданого Шевченківським районним судом м. Києва 11 жовтня 2012р. у справі №2-10979/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АІСЕ Україна», правонаступником якого є ТОВ «АІСЕ Україна», заборгованість всього 38 259,57 грн., а отже на думку стягувача саме виконавець повинен звернутися з заявою про видачу дублікату виконавчого документу та поновити виконавче провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2023р. скаргу призначено до розгляду.

Заперечення на вказану скаргу ні від органу ДВС, ні від боржника до суду не надходило.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату та час розгляду скарги повідомлялися належним чином, представник скаржника подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони. Решта учасників поважності причин неявки суду не повідомили.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка осіб, що не з`явилися, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги не перешкоджає розгляду скарги.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постовою старшого державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Миколаєнко Т.М. від 31 липня 2017р. було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа виданого 11 жовтня 2012р. Шевченківським районним судом м. Києва у справі №2-10979/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АІСЕ Україна», правонаступником якого є ТОВ «АІСЕ Україна», заборгованість всього 38 259,57 грн.

Постановою старшого державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Миколаєнко Т.М. від 22 грудня 2017р. в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 стягувачу було повернуто виконавчий документ без виконання на підставі п. 9 ст. 37 Закону України №1404-VIII «Про виконавче провадження» у зв`язку із встановленою забороною щодо звернення стягнення на майно боржника.

Згідно з листа Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21 грудня 2022р. №80480 матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1 було знищено у зв`язку зі спливом трьохрічного терміну його зберігання на підставі наказу Мін?юсту від 25 грудня 2008р. №2274/5.

Згідно з Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України №2432/5 від 05 серпня 2016р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції 12 серпня 2016р. за №1126/29256) - автоматизована система виконавчого провадження це комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування ЄРБ та захист від несанкціонованого доступу. Згідно з пунктами 2, 3, 4 Розділу IV цього Положення, виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень. До Системи в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії. Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії. У разі здійснення виконавчої дії за межами органу державної виконавчої служби відомості про таку дію вносяться до Системи не пізніше наступного робочого дня після її проведення. Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі - забороняється.

Отже, автоматизована система виконавчого провадження (АСВП) містить повну та вичерпну інформацію про всі виконавчі дії та про всі документи у виконавчому провадженні.

З АСВП про виконавче провадження НОМЕР_1, що державним виконавцем винесено наступні постанови: від 31 липня 2017р. про відкриття виконавчого провадження (з ідентифікатором); ???від 31 липня 2017р. про відкриття виконавчого провадження; ???від 16 листопада 2017р. загальна постанова без затвердження (про використання авансового внеску); ???від 24 грудня 2017р. про повернення виконавчого документу стягувачу. Також, за час виконання рішення суду у провадженні НОМЕР_1, виконавцем було виготовлено супровідні листи до вказаних вище постанов. Інших документів матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1, розміщеного у базі Автоматизованої системи виконавчого проваджень, не містять.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення. Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення, отже виконання рішення слід розглядати як невід`ємну складову судочинства, як цього вимагають приписи статті 6 Конвенції, зазначав ЄСПЛ у рішеннях у справах «Ромашов проти України» (№67534/01, 27 липня 2004р., §42); «Дубенко проти України» (№74221/01, 11 січня 2005р., §44); «Шаренок проти України» (№35087/02, 22 лютого 2005р. §25); «Іммобільяре Саффі проти Італії» (№22774/93, 28 липня 1999р., §66); «Горнсбі проти Греції» (№18357/91, 19 березня 1997р., §40).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття усіх необхідних заходів для виконання остаточного рішення суду та діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, держава не виконає вимог статті 6 Конвенції, як вказано у рішеннях ЄСПЛ: «Comingersoll S.A. проти Португалії» (№35382/97, 06 квітня 2000р., §23); «Глоба проти України» (№15729/07, 05 липня 2012р., §27).

Згідно з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 р. у справі №619/562/18 належним доказом вжиття усіх передбачених законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду; невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

Відповідно до п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент винесення оскаржуваної постанови) Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Як вбачається з оскаржуваної постанови від 22 грудня 2017р. в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 стягувачу було повернуто виконавчий документ без виконання на підставі п. 9 ст. 37 Закону України №1404-VIII «Про виконавче провадження» у зв`язку із встановленою забороною щодо звернення стягнення на майно боржника, однак з матеріалів ВП НОМЕР_1, що містяться в АСВП, не вбачається яким чином виконавцем встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно боржника та що стало підставою для такої заборони. Зазначеної інформації не було надано суду і в судовому засіданні.

З огляду на викладене вище, суд вбачає підстави для задоволення вимоги скарги щодо визнання неправомірною та скасування постанови старшого державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Миколаєнко Т.М. від 22 грудня 2017р. у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Щодо вимог про зобов?язання вчинити дії з метою отримання дубліката оригіналу виконавчого листа виданого 11 жовтня 2012р. Шевченківським районним судом м. Києва у справі №2-10979/11 слід зазначити наступне.

За умовами ст. 451 ЦПК України та у відповідності до загальних положень Закону України «Про виконавче провадження» прийняття відповідних рішень та винесення процесуальних документів державним виконавцем є виключно його дискреційними повноваженнями, у проведення яких суд втручатись не вправі. Так, суд у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця державної виконавчої служби або приватного виконавця зобов"язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника, але при цьому не вправі зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України можуть здійснюватися тільки державним виконавцем державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради від 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у справах «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії» від 09 червня 2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17 грудня 2004 року, завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, а тому суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 березня 2014р. у справі № 21-11а14 та від 21 травня 2013р. у справі № 21-87а13, та Верховного Суду у справі № 766/1637/21 від 29 вересня 2021р.

На думку суду, повноваження вчинити дії щодо отримання дубліката виконавчого листа за своєю правовою природою є дискреційними та відносяться до виключної компетенції органів виконавчої служби, а тому, суд не вправі покладати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.

З огляду на викладене, скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 ЦПК України; Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» на дії та бездіяльність Соснівського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржник: ОСОБА_1 , про скасування постанови; зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Миколаєнко Тетяни Миколаївни від 22 грудня 2017р. у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: