Постанова

Іменем України

04 липня 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/9767/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва

від 16 січня 2023 року

у цивільній справі №760/33606/19 Солом'янського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , Шостої київської державної нотаріальної контори, Департаменту з державної реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про скасування записів про державну реєстрацію, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності в порядку спадкування за законом

У С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила:

скасувати запис державного реєстратора Департаменту з державної реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Крижевського В. В. №32341381 (індексний номер 47722623 від 11.07.2019) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (в частині розміру частки 1);

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , видане нотаріусом Шостої київської нотаріальної контори в частині розміру спадщини, на яке видане свідоцтво;

скасувати запис про державну реєстрацію права власності №33375228 від 25.09.2019 (індексний номер 48844624) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснений нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Мотицькою С. А. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 (в частині розміру частки 1): визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона є донькою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час перебування батьків у зареєстрованому шлюбі у них виникло право спільної сумісної власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 та відповідно кожному з подружжя належала частина квартири незалежно від того, на чиє ім`я було оформлено право власності.

Зазначала, що оскільки на час відкриття спадщини після померлого батька ОСОБА_4 вона проживала та була зареєстрована разом ним, то є такою, що прийняла спадщину після смерті батька, а саме 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

Також зазначала, що 18 квітня 2019 року на підставі її заяви була заведена спадкова справа щодо майна померлої матері ОСОБА_3 . Проте, постановою державного нотаріуса Шостої київської нотаріальної контори від 08.11.2019 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилось після смерті її матері ОСОБА_5 з тих підстав, що вона не є спадкоємцем за заповітом та не має права на обов`язкову частку; відповідачем було надано нотаріусу заповіт, за яким померла ОСОБА_3 все належне їй рухоме та нерухоме майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, на що вона матиме право за законом і що їй належатиме на день смерті заповіла синові - ОСОБА_1 (відповідач у справі).

Звернула увагу, що постановою державного нотаріуса П`ятої київської нотаріальної контори від 08.11.2019 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що неможливо встановити належність на праві власності вищевказаної квартири останньому.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що 11.07.2019 державним реєстратором Департаменту з державної реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Крижевським В. В. за заявою відповідача та на підставі довідки Житлово-будівельного кооперативу «Метробудівець» про членство в кооперативі і про внесення таким членом пайового внеску в повному обсязі від 21.06.2019 прийнято рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 . А 25.09.2019 на підставі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори зареєстровано право власності відповідача на цю ж квартиру.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що вона заявила декілька позовних вимог пов`язаних між собою, але в рішенні судом наведено лише мотиви відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька. На думку позивачки, решта позовних вимог фактично судом не розглянута; не надано оцінки аргументам позивача; не наведено мотивів відхилення зазначених позивачем обґрунтувань та не ухвалено щодо них рішення.

Зауважила, що у резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про задоволення позову чи про відмову в задоволенні позову повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог, але в резолютивній частині оскаржуваного рішення вказано про відмову в задоволенні позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тоді як в тексті рішення жодного аргументу щодо відмови в позові в цій частині не наведено.

Суд не надав належної правової оцінки доказам, наданих позивачем, натомість безпідставно поклав в основу рішення докази, надані відповідачем ОСОБА_1 , та як наслідок дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем обставин спільного постійного та безперервного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 на день його смерті.

Вважала, що оскільки суд не розглянув всі заявлені позовні вимоги, то відповідно судом не надано правову оцінку всім обставинам, на яких ґрунтується позов, зокрема тій обставині, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 входить лише частка квартири, оскільки остання перебувала у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

За вказаних обставин, просила скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16.01.2023 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_1 подав відзив, в якому посилаючись на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Не погодившись з апеляційною скаргою позивача, відповідач - Департамент з державної реєстрації виконавчого органу Київської міської ради також подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник позивача - ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарг заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідачі: Шоста київська державна нотаріальна контора, Департамент з державної реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів Шостої київської державної нотаріальної контори, Департаменту з державної реєстрації виконавчого органу Київської міської ради та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Сторони у справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №78 від 07.02.1966 ОСОБА_3 була членом ЖБК «Метробудівець».

Згідно з довідкою ЖБК «Метробудівець» №113 від 16.02.1966, ОСОБА_3 дозволено внести кошти за двокімнатну квартиру на розрахунковий рахунок кооперативу.

Відповідно до довідки ЖБК «Метробудівець» за №52 від 03.03.1966, загальними зборами кооперативу ОСОБА_3 затверджена двокімнатна квартира АДРЕСА_2 .

11 серпня 1966 року виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів ОСОБА_3 видано ордер №А 49279 про право на зайняття сім`єю, яка складається з двох людей - ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_4 , двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 (батько сторін), про що 18.03.2010 складено актовий запис №82, що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 від 18.03.2010.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 (мати сторін), про що 23.01.2019 складено актовий запис №53, що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_2 від 25.01.2019.

18 квітня 2019 року на підставі заяви ОСОБА_1 була заведена спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_3 .

Згідно з заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Науменко М. Г. 29.09.2018 за реєстровим №3520, ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 все належне їй рухоме та нерухоме майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, на що вона матиме право за законом і що їй належатиме на день смерті.

30 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Шостої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

11 липня 2019 року державним реєстратором Департаменту з державної реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Крижевським В. В. за заявою ОСОБА_2 та на підставі довідки Житлово-будівельного кооперативу «Метробудівець» про членство в кооперативі та про внесення таким членом пайового внеску в повному обсязі від 21.06.2019 прийнято рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

02 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про те, що нею фактично було прийнято спадщину після смерті батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25 вересня 2019 року за реєстровим №5-1739 ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

05 листопада 2019 року ОСОБА_1 було подано заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 .

Постановою державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицькою С. А. від 08.11.2019 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилося після смерті її матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою державного нотаріуса П`ятої Київської державної нотаріальної контори Коробанової О. В. від 08.11.2019 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки неможливо встановити належність на праві власності вищевказаної квартири ОСОБА_4 , так як згідно Інформаційної довідки №30701 КВ-2019 від 21.08.2019 право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Відповідно до довідки ЖБК «Метробудівець» від 21.05.2019, сума паєнакопичення за двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 становить 3 829 карбованців та виплачена ОСОБА_3 у шлюбі.

Судом також встановлено, що факт реєстрації місця проживання позивачки та померлого ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4 станом на 04.03.2010 підтверджується листом Відділу з питань місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.08.2019.

В той же час, відповідно до довідки ЖБК «Метробудівець» від 03.03.2020, виданої головою правління, за час його перебування на даній посаді голови правління ЖБК «Метробудівець», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , а саме у період з 2008 року, громадянин ОСОБА_4 , 1939 року народження, у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , не проживав.

Згідно з довідкою №3 Садівницького товариства «Журавлі» від 08.08.2020 померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 постійно мешкав в Садовому товаристві «Журавлі» с. Озера, Озерської сільської ради Бородянського району Київської області у будинку АДРЕСА_6 , у період з 1998 року до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Будинок та ділянка належать на праві власності ОСОБА_1 . Дана довідка підписана членами садового товариства ОСОБА_8 - член товариства з 1990 року та ОСОБА_9 - член товариства з 1985 року та затверджена головою правління СТ «Журавлі» Максимовичем В. Г.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що 04.03.2010 Голова Садового товариства «Журавлі» Косенко І. В. звертався до Сільського голови с. Озера Кушніренко Л. В. із заявою, в якій просив виділити безкоштовне місце на сільському цвинтарі в с. Озера, для поховання померлого ОСОБА_4 на території Садового товариства «Журавлі», що знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський район, с. Озера і адміністративно належить до Озерської сільської ради. У даній заяві також зазначено, що ОСОБА_4 постійно мешкав у Садовому товаристві «Журавлі» з 1998 року до моменту своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 на ділянці, що належить його сину - ОСОБА_1 згідно державного акту серії ЯЖ №248645.

Згідно з довідкою сільського голови Озерської сільської ради Мартинова В. А. від 07.08.2020 за №235, ОСОБА_4 , мешканець Садового товариства «Журавлі», с. Озера Бородянського району Київської області, похований на кладовищі с. Озера 05.03.2010.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилалася на те, що оскільки спірна квартира є спільною сумісною власністю її батьків як подружжя, вона, як особа, яка на час відкриття спадщини після померлого ОСОБА_4 проживала в квартирі, в якій був зареєстрований батько, є такою, що прийняла спадщину після батька, а саме: 1/6 квартири АДРЕСА_1 . Також посилалася на те, що оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом видано ОСОБА_2 на всю спірну квартиру та без врахування її спадкової долі після смерті батька, що становить 1/6, то таке свідоцтво підлягає визнанню недійсним.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши вищенаведені обставини справи, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а саме положення ст. 1216, 1268, 1270 ЦК України та положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», дійшов правильного висновку, що матеріали справи не містять належних доказів фактичного спільного, безперервного проживання позивачки разом зі спадкоємцем ОСОБА_4 на день смерті останнього, що стало наслідком обґрунтованого судового рішення про відмову в задоволенні позову у зв'язку з його недоведеністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 10.04.2020 у справі №335/832/17, щодо застосування положень ст. 1268 ЦК України в аналогічних правовідносинах.

Зокрема, Верховний Суд у вищезгаданій постанові від 10.04.2020 зазначив, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що може бути відмінним один від одного.

Вказаний висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №937/10434/19-ц.

До того ж, суд першої інстанції обґрунтовано врахував ту обставину, що позивачка, не проживаючи із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, лише через 9 років після його смерті звернулася до нотаріальної контори із заявою про те, що нею фактично прийнято спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , і то тільки після того, як їй було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті матері.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про те, що позивачка та спадкодавець ОСОБА_4 на день смерті останнього фактично проживали за різними адресами, а є лише незгодою з оцінкою наданою судом письмовим доказам.

Поруч з цим, суд першої інстанції правильно вказав на те, що є обґрунтованими доводи позивачки, що на підставі ст. 15, 17 Закону України "Про власність" та ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю, на час отримання ОСОБА_3 ордеру на вселення в спірну квартиру, в останньої разом з ОСОБА_4 , як подружжя виникло право спільної власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 та у відповідності вимог до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю, яка діяла на той час, кожному з подружжя належала 1/2 частина квартири. При цьому, слід зауважити, що на момент смерті ОСОБА_4 спірна квартира не була зареєстрована на праві власності за жодним із подружжя. А позивачка у даній справі не заявляла вимоги про визнання квартири спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 позивачка у даній справі не пред'являла. Також матеріали справи не містять окремого судового рішення, яким визнано квартиру спільним майном подружжя.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що мотивувальна частина рішення не містить мотивів в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Як вже вказувалося вище, позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на ім'я ОСОБА_2 , позивачка обґрунтовувала тим, що дане свідоцтво видано нотаріусом без врахування її спадкової долі після смерті батька, що становить 1/6 частку.

Однак, враховуючи, що суд першої інстанції дійшов праовмірного висновку про недоведеність позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , колегія суддів вважає, що за таких обставин й відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, зважаючи на обставини якими позивач обґрунтовував дану позовну вимогу.

Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо відсутності в рішенні суду мотивів відмови в задоволенні позовних вимог про скасування записів про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 та в подальшому за ОСОБА_1 в порядку спадкування.

Так, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, суд зазначив, що позивач не довела належними доказами порушення її прав, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Проте, в рішенні суд не навів аргументів відмови в задоволенні позовних вимог про скасування записів про державну реєстрацію. Незважаючи на це, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення, адже позовні вимоги про скасування записів про державну реєстрацію є похідними від позовних вимоги про визнання права власності в порядку спадкування та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, в задоволенні яких судом першої інстанції правомірно відмовлено.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами Департаменту з державної реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, що обраний позивачем спосіб захисту як скасування записів про державну реєстрацію права власності є неефективним, оскільки відповідно до вимог статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції необхідно змінити шляхом зміни мотивувальної частини судового рішення з урахуванням висновків, наведених у даній постанові.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 374ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судоверішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду лише в частині зміни його мотивувальної частини, то відсутні правові підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених сторонами в суді першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03 лютого 2023 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 07 липня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська