Справа № 308/2771/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 липня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Зубашкова М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави до Ужгородської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про скасування рішень органу місцевого самоврядування та державної реєстрації права власності на земельну ділянку та витребування її на користь територіальної громади міста Ужгорода, за апеляційною скаргою Ужгородської окружної прокуратури на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 серпня 2022 року, постановлену суддею Івановим І. І.,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року керівник Ужгородської місцевої прокуратури Кириленко Д. в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Ужгородської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання недійсним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, державної реєстрації права власності на земельну ділянку та її витребування на користь територіальної громади міста Ужгорода в особі Ужгородської міської ради.

26 серпня 2022 року від керівника Ужгородської окружної прокуратури Домніцького Ю. надійшла до суду заява про забезпечення цього позову.

Заява обґрунтована тим, що предметом спору є земельна ділянка, яка вибула з волі власника незаконно на підставі оскарженого рішення органу місцевого самоврядування. До того ж її передано під забудову ОСОБА_4 на підставі договору суперфіцію від 03.12.2021.

Отже, подальша реалізація земельної ділянки та її забудова може призвести до неможливого відновлення порушених інтересів держави та виконання згодом можливого рішення суду про задоволення позову.

Посилаючись на ці обставини просив накласти арешт на земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0250, площею 0,01 га, із забороною ОСОБА_2 та іншим особам здійснити дії на її відчуження та забудову, а також передачу на правах суперфіцію або іншого користування третім особам.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 серпня 2022 року у задоволенні цієї заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою суду керівник Ужгородської окружної прокуратури Домніцький Ю. подав на неї апеляційну скаргу внаслідок її незаконності та необґрунтованості через порушення суддею норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Скарга загалом мотивована тим же доводами, які наведені в заяві про забезпечення позову та яким судом не надано належної оцінки, а також тим, що місцевим судом хоч і визнано укладення договору сперфіцію з правом забудови, у тому числі спірної земельної ділянки ОСОБА_5 , однак свої висновки суд помилково обґрунтував відсутністю поданих заявником доказів про намір забудувати цю спірну земельну ділянку.

З огляду на наведене просив оскаржену ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити. Водночас апелянт просив поновити йому строк на апеляційне оскарження цієї ухвали суду як пропущеного з поважних причин.

Ухвалою судді Закарпатського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року, зокрема поновлено Ужгородській окружній прокуратурі, яка діє в інтересах держави, строк на апеляційне оскарження ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.08.2022.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу керівника Ужгородської окружної прокуратури Домніцького Ю. інші учасники справи не скористалися.

У судовому засіданні прокурорка Закарпатської обласної прокуратури Андрейчик А.М. апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених у ній, просила таку задовольнити, оскаржену ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка, на переконання колегії суддів і відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення прокурорки, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні цієї заяви про забезпечення позову суддя місцевого суду виходив із її необґрунтованості і недоведеності, проте колегія суддів у повній мірі з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може через порушення суддею норм процесуального права з огляду на таке.

Так, згідно з частинами 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та забороною вчиняти певні дії. Приписами частини 2, 3, 10 цієї ж статті констатовано, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову; заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами; не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від ужиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії тощо.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Водночас при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову. Зазначені обставини є підставою позову та підлягають установленню та доведенню під час розгляду справи по суті.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 лютого 2020 по справі № 381/4019/18, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер та права інших учасників справи не порушують. Водночас таке забезпечення позову гарантуватиме виконання можливого рішення суду на користь позивача.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :11:001:0250, площею 0,01 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розташовану по АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 17311581, дата державної реєстрації 07.11.2016). Також 08 грудня 2021 року зареєстровано інше речове право на зазначений об`єкт нерухомості, а саме право забудови земельної ділянки (суперфіцій) суперфіціарієм ОСОБА_4 (а.с.24-26).

Отже, з матеріалів цієї справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір щодо визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, що існує ризик відчуження, забудови спірного майна земельної ділянки, що у подальшому утруднить виконання майбутнього рішення суду в разі задоволення позову.

Ураховуючи наведене та встановивши, що між сторонами виник спір щодо нерухомого майна, яке є предметом позову та існує ймовірність його відчуження, забудови і між заходами забезпечення позову та предметом позову існує безпосередній зв`язок, колегія суддів уважає, що заява керівника Ужгородської окружної прокуратури про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення, оскільки у разі накладення арешту на земельну ділянку, то це апріорі виключає можливість її відчуження, та у розумінні вимог ст. 413 ЦК України суперфіцій включається у право користування чужою земельною ділянкою.

Отже, доводи апеляційної скарги є частково слушними, оскільки вони частково ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та частково спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржена ухвала суду, на підставі ст. 376 ЦПК України, скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0250, площею 0,01 га, розташовану в АДРЕСА_1 , що належить у цілому на праві приватної власності ОСОБА_2 з одночасною забороною йому та іншим особам учиняти дії щодо забудови цієї земельної ділянки, а також її передачі у користування іншим особам. У задоволенні решти вимог заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Ужгородської окружної прокуратури задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 серпня 2022 року скасувати.

Заяву керівника Ужгородської окружної прокуратури Юрія Домніцького про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0250, площею 0,01 га, розташовану в АДРЕСА_1 , що належить у цілому на праві приватної власності ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), а також заборонити ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти дії щодо забудови цієї земельної ділянки, а також її передачі у користування іншим особам.

У решті вимог заяви відмовити.

Ухвала виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію ухвали надіслати учасникам справи та для негайного виконання направити до Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /адреса знаходження: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Заньковецької Марії, будинок 10/.

Про результати виконання ухвали повідомити Закарпатський апеляційний суд.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повне судове рішення складено 07 липня 2023 року.

Суддя - доповідачка

Судді